9 



hvor der var dybt Vand. Det lykkedes imidlertid den da allerede 

 gamle Mand at kravle sig op paa Isen, og han fik ogsaa reddet 

 Hesten. Der var en ualmindelig Livskraft i ham; da han i Midten 

 af 1890-Aarene besøgte Tøienhaven, sprang den da snart ottiaarige 

 Mand omkring med en Ynglings Lethed. I de allersidste Aar 

 aftog vistnok Legemskræfterne, og den sidste Tid maatte han 

 tilbringe i Sengen; men hans Aandsevner holdt sig lige til det 

 sidste mærkelig friske, og hans Hukommelse var usvækket. 



Maaske hang dette sammen med hans vennesæle, beskedne 

 og tilfredse Sind. 



I 1879 aflagde jeg ham et kort Besøg paa Granheim. Jeg har 

 aldrig kunnet glemme den udsøgte Venlighed, hvormed han den- 

 gang mod tog den unge og ukjendte Botaniker, og vi har fra 

 den Tid vexlet venskabelige Breve. Han havde foræret hele sit 

 værdifulde Herbarium til det botaniske Museum; men paa Grund 

 af en eller anden Misforstaaelse fik han ikke Meddelelse om, at 

 Gaven var blevet modtaget. Da jeg havde overtaget Bestyrelsen 

 af det botaniske Museum, syntes han vel, at han kunde skrive 

 og spørge, hvordan det hang sammen. Det blev da undersøgt, 

 hvorledes det havde gaaet til, og han modtog ikke alene en varm 

 Tak for sin værdifulde Gave fra Museets Bestyrer, men ogsaa 

 fra det akademiske Kollegium, hvorover han blev meget fornøiet. 



Hans Interesse for Universitetets Samlinger omfattede dog 

 ikke blot de botaniske. Det hændte oftere i Aarenes Løb, at der 

 i Valders blev gjort interessante Jordfund af Oldsager; mange 

 af disse er ved hans Initiativ blevet oversendt til Museerne i 

 Kristiania eller Bergen. Under nogle saadanne Undersøgelser 

 lykkedes det ham at paavise en interessant Helleristning paa 

 Opslidre ovenfor Vestre Slidres Kirke og ligeledes en Bautasten 

 ovenfor Gaarden Einang i Vestre Slidre. 



Det var ham altid en Glæde, naar han kunde gjøre Nytte i 

 videnskabelig Henseende, og det var velfortjent, at han 1875 

 indvalgtes som Medlem af Kristiania Videnskabs-Selskab og 1896 

 fik St. Olafs-Ordenen for sine videnskabelige Undersøgelser. 



Men Distriktslæge Printz var ikke blot Botaniker og Meteo- 

 rolog. I sine yngre Dage var han en ivrig Ægsamler. Hans 



