20 



Abegg horte til de omvendte. Han drog til Leipzig for af Ost- 

 wald at blive indviet i den nye Videnskab. Derefter reiste han 

 til Arrhenius i Stockholm, og senere blev han ansat som Assi- 

 stent hos Nernst i Gottingen, hvor han ogsaa blev Privatdocent. 

 I 1899 fik han en forholdsvis selvstændig Stilling, idet han blev 

 kaldet som „Abtheilungsvorsteher" til det kemiske Universitets- 

 laboratorium i Breslau med Forpligtelse til at holde Forelæsnin- 

 ger over fysikalsk Kemi og til at lede de analytiske og fysi- 

 kalsk-kemiske Arbeider. I det følgende Aar kom han næsten 

 til igjen at skifte Bopæl, idet han søgte det efter Prof. Waage 

 ledige Professorat ved det Kongelige Frederiks Universitet. Han 

 blev ogsaa af Bedømmelseskomiteen erklæret for den bedst skik- 

 kede blandt de Ansøgere, som dennegang havde meldt sig; men 

 alligevel tråk han senere sin Ansøgning tilbage, idet han nøiede 

 sig med nogle mindre Forbedringer i sin Stilling i Breslau. Her 

 udfoldede han en betydelig Lærevirksomhed. Skjønt han ikke 

 var Laboratoriets Bestyrer (indtil ifjor var det Ladenburg), kom 

 der flere og flere Elever til Breslau for at arbeide under Abeggs 

 Ledelse, og særlig var det engelske Studenter, som søgte hans 

 Undervisning. Da det blev besluttet at oprette en teknisk Høi- 

 skole i Breslau, designeredes Abegg til ordinær Professor i fysi- 

 kalsk Kemi og Elektrokemi, og han fik i Opdrag at indrette de 

 dertil hørende Laboratorier. Ihøst skulde han aabne disse og 

 begynde Undervisningen ved den nye Høiskole. Hans Ønske 

 om at kunne virke i en helt selvstændig Stilling blev alligevel 

 ikke opfyldt, idet Døden afbrød denne saa lovende Løbebane. 



Abeggs yderst talrige experimentelle Arbeider behandler 

 næsten udelukkende uorganiske Emner, sete fra et fysikalsk 

 kemisk Synspunkt. I 1899 opstillede han sammen med Bod 

 lander et nyt Princip for den kemiske Systematik, Elektroaffini 

 teten, det er Elementernes forskjellig sterke Tendens til at op 

 tåge elektrisk Ladning og derved at gaa over til Jonetilstanden 

 Med denne Elektroaffinitet skulde en hel Del af Forbindelsernes 

 Egenskaber staa i direkte Sammenhæng, for Exempel Opløselig- 

 heden, Dissociationsgraden, Evnen til at danne Komplexforbin- 

 delser. For at prøve denne Theori maatte man undersøge alle 



