netop syntes, at den nye Tid, den Tid, hvori han levede, var 

 den bedste. Det traf sig saaledes, at denne nye Tid netop 

 knækkede, ja tilintetgjorde mange af hans Idealer og viste sig 

 fiendsk overfor meget af det, han regnede for den dannede 

 Menneskeheds dyreste Eie. Saa følte han sig kaldet til Mod- 

 stand og til Værn om det, hvis Værdi han kjendte og krævede 

 respekteret af alle. Med sit skarpe Blik saa den aandfulde 

 Mand hyppig Svaghederne ved det nye. som brød frem, og han 

 talte de hvasse Ord. Den stille Forsker blev en kjæmpende 

 Mand og traadte med sin hele Kundskabs Rustning ind i Døg- 

 nets voldsomme Strid. For hans egen Stilling i Samtiden blev 

 dette ikke uden Følger. Den indvirkede meget paa Landsmænds 

 Opfatning af hans videnskabelige Gjerning og hindrede mange 

 fra at komme til en klar Opfatning af denne. I en saadan 

 Kampens Tid veies ikke Ord og Meninger paa Guldvægt. Det 

 er ikke den objektive Bedømmelse, som da sættes høiest. Kun 

 altfor hyppig hænder det, at Maalestokken bliver en anden. 



Og dog blev tilsidst Ludvig Daae forstaaet. Idet han gik 

 bort, lød Dommen enstemmig over ham. Forsoningen var kom- 

 men, og del blev overalt erkjendt, at en ualmindelig Mand var 

 vandret heden, — at Norge atter havde mistet en af sine bedste 

 Sønner. 



Ludvig Daaes Barndom tilbragtes paa Landet. Født i 

 Aremark, modtog han sin første Opdragelse under kjærligt 

 Tilsyn i Kvinesdal og Store Næs, hvor han fik det umiddel- 

 bare Indtryk af Bondelivet. Det kan ikke være underkastet 

 Tvivl, at han i de samme Aar mere ubevidst udviklede den 

 Evne, han siden ofte lagde for Dagen, til at finde de rette folke- 

 lige Udtryk, — baade som Forfatter og som Taler. Daaes Stil 

 var altid klar og grei. Men den var tillige eleveret og hævede 

 sig som oftest til en Elegance, for hvilken han havde søgt 

 Mønstret i den bedste Skole, som overhovedet kunde paavises. 

 Denne Elegance var ikke letvunden. Hans ældste Arbeider er, 

 omend karakteristiske, dog tunge. Men som han lagde Aarene 

 bag sig, vandt hans Fremstilling en eiendommelig Finhed og 



