formede dog sin fremtidige Forsknings Art i et inderligt Samliv 

 med de betydelige Mænd, der blev hans Ungdoms Venner og 

 siden stod som hans Manddoms Medarbeidere. Med dem sam- 

 lede han sig om nye Opgaver. For disse havde han under et 

 Aars Ophold i Kjøbenhavn 1861 — 1862 havt nærmere Anledning 

 til at forberede sig. Men endnu den Gang stod han paa et 

 noksaa uklart Standpunkt. I sin „Throndhjems Stifts geistlige 

 Historie", som var færdig i Oktober 1863, viste han en betydelig 

 Lærdom. Men hans Opfatning og Synsmaade var afhængig 

 af de gamle Anskuelser og lidet original. Han var der en 

 Discipel åf J. Chr. Berg. Denne Forskers Lærdom var ham et 

 Mønster. Men han fulgte ham ogsaa i de ubeherskede Domme. 

 Oldenburgerne var Gjenstand for hans haanende Udfald, lige- 

 som han hoverede over Arveprins Fredrik som den bekjendte 

 Idiot. Men til samme Tid var han bleven paavirket af andre 

 Forbilleder, idet Bekjendtskabet med lærde danske Forskere 

 havde vist ham en helt anden historisk Skole end den, han 

 kjendte hjemmefra. Af Mænd som Werlauff og Schiern med 

 deres Lærdom følte han sig tiltrukken, og fremfor alt af Allen, 

 mindre af Wegener, skjønt han ogsaa følte stor Respekt for 

 denne lærde Forsker. Allerede ved det første Besøg i Danmark 

 havde han modtaget mange Impulser og mange Spirer, der alle 

 modnedes i de paafølgende Aar. 



Lige fra sin Studentertid havde Daae levet i en intelligent 

 Kreds af Mænd, hvis Navne nu omgives af fortjent Ry. For- 

 nemmelig var det Paul Botten-Hansen, Sophus Bugge, 

 Oluf Rygh og Michael Birkeland samt Sprogmanden 

 Jakob Løkke. Dertil kom for en Tid J. E. Sårs. Fra Barn- 

 dommen stod han ogsaa H. J. Huitfeldt nær, hvis enestaaende 

 Kjendskab til Norges og Danmarks Adelshistorie gav ham en 

 egen Plads i denne Kreds. Vi befandt os den Gang i en Over- 

 gangstid for historisk Videnskabelighed. Lange var død i 1861, 

 Keyser i 1862 og Munch i 1863, og saa spurgtes det, hvordan 

 vi skulde fylde de ledige Pladser. De historiske Lærestole be- 

 klædtes af den aandfulde Polyhistor L. K. Daa og af 0. Rygh, som 

 alt mere droges over mod Arkæologien og mod den hoist fortjente 



:! 



