34 



Virksomhed, han ellers udfoldede. Som Docent i Historie var 

 Rygh virksom. Men han higede mod den Stund, da han kunde 

 se Ludvig Daae som sin Etterfølger, --et Ombytte, som først 

 foregik i 1876. 



I denne Mellemtid var det historiske Studium i stor Ud- 

 strækning blevet omlagt. I sin berømte Af handling om Norge 

 under Foreningen med Danmark, der udkom i Løbet af Aarene 

 1858—1864, havde J. E. Sårs stillet nye Opgaver. I 1866 havde 

 T.H.Aschehoug skrevet sit grundlæggende Værk om Norges 

 Statsforfatning. Fornemmelig Aschehougs Synsmaader blev af- 

 gjørende for Daaes følgende Arbeider. Under hans andet Ophold 

 i Kjøbenhavn 1866 — 1867, hvortil der kom et Besøg i Stockholm, 

 var det, han helt blev klar over sin egen fremtidige Gjerning. 

 Tillige traadte han nu i et endnu nærmere, personiigt Venskabs- 

 forhold til den unge Slægt af danske Historikere, fornemmelig 

 til Edvard Holm og Kirkehistorikeren Holger Rørdam. 

 Daaes Forskning lededes tillige ind paa dansk Historie, hvoraf 

 han blev en fortrolig Kjender. For kun at nævne et Exempel, 

 det var Daae, som først fastslog i et Foredrag, som han holdt 

 her i dette Selskab 22. November 1867, den rette Betydning af 

 Kristian IIFs Statskup i 1536. Det var en Opfatning, som 

 hurtig vandt Tilslutning fra alle kyndige Hold og nu er den 

 almindelig anerkjendte. 



Men det store Værk, som til samme Tid var planlagt, kom 

 aldrig. I dets Sted blev Daae stedse mere Manden for de lærde 

 Monografier. Medens hans Lærdom øgedes til vældige Dimen- 

 sioner, optog Arbeidet med disse stedse mere hans Sind og blev 

 ham alt kjærere. Hans Hukommelse evnede snart at modtage 

 enhver Enkelthed og atter at lægge denne tilrette, naar han 

 havde Brug derfor. Men som han føiede Monografi til Mono- 

 grafi, alle bugnende af hans sjeldne Kundskabsfylde, arbeidede 

 han ogsaa med at udvikle sin Stil og sin Fremstillingsevne. 



Daae havde altid havt en rent bedaarende Evne til at træffe 

 Pointet og baade i Tale og Skrift komme med det rammende 

 Ord. Men etter 1867 kom dertil en voxende Styrke i at give 

 den sammenhængende, elegant udtrykte Fremstilling. Hvad man 



