35 



kunde kalde Gjennembmdet i denne Side af Daaes Udvikling 

 kom i Begyndelsen af 1868 med en Artikelrække, som han 

 skrev i „ Morgenbladet" om Maalbevægelsen. Med dette Indlæg, 

 der vakte stor Opsigt og satte adskillige Dønninger, havde Daae 

 helt fundet sin Form, den han beholdt til sine sidste Levedage. 



Den Anerkjendelse hos Meningsfæller, han dermed havde 

 vundet, tjente ham imidlertid ikke udelukkende til det gode. 

 Thi der blev i de følgende Aar trukket altfor store Vexler paa 

 hans lovpriste journalistiske Talenter. Der sattes ham altfor 

 mange Opgaver, som skulde løses i kort Tid. Derved droges 

 han atter bort fra meget videnskabeligt Arbeide og hindredes fra 

 at samle sig. Heller ikke var dette Arbeide saaledes honereret, 

 at hans økonomiske Stilling blev væsentlig lettet. Dermed fulgte 

 ogsaa hans Inddragning i Politiken med alt, hvad dertil hørte, 

 og dette krævede for hans som for andres Vedkommende meget 

 Tidsspilde. Men Sagen har dog ogsaa havt en anden Side. For en 

 Historiker er det ikke ligegyldigt at have fulgt personlig med 

 i en Periode af Kamp og Strid og at have staaet i Midtpunktet 

 af den politiske Brænding, i hvilken Historien skabes. Der 

 vindes Menneskekundskab, og den er for en Historieforsker 

 uundværlig. Daae var lydhør og lærenem. Det er nok saa, at 

 han i selve det store Skibbrud stod som den Mand, der ikke 

 vilde klavre sig tillands ved det reddende Slingrebræt, gjennem 

 Anvendelse af en sleip Parole. Men han havde vundet et 

 sikrere og fastere Blik paa politisk Historie. Han forstod sin 

 Tid, og han forstod sig selv. 



I Besiddelse af en Helbred og en Livskraft, som søgte sin 

 Lige, havde Daae forlængst overskredet Grænsen for Støvets 

 Aar. Han nærmede sig allerede de 75 Aar, da han grebes af 

 den Sygdom, som lagde ham paa det lange Smertensleie. Hans 

 Aand fordunkledes. Men der var Tider, i hvilke han gjenvandt 

 sin gamle Klarhed, og da kunde han tale om al den Kundskab, 

 som vilde gaa i Graven med ham, og beklage dette. Det var en 

 Viden, som ikke alene var begrænset til Bøger. Nei, ogsaa en 

 frisk levende Tradition hørte med til hans Eie. Ikke mindst 

 sad han inde med Forudsætningerne for at forståa og skildre 



