50 



Et Bevis for, at man her har med Sagn at gjøre, danner 

 fremdeles Sammenhængen mellem den oprindelige Betydning af 

 Skrælinger (tysk Schrahelein) og Vætter, Alver, Huldrer — og 

 Beskrivelsen af Skrælingeslaget, hvorSkrælingerne kastede Bomber, 

 som svarer til, hvad der i den islandske Literatur kaldes Hær- 

 brest (Krudt). Det samme gjenfindes ogsaa i et irsk Sagn, som 

 oprindelig stammer fra Kykloperne i Odysseen. Og man maa 

 huske, at de irske Sagn var vel kjendt paa Island. 



Efter at have fremholdt, at Sagaerne saaledes er en mosaik- 

 mæssig Sammensætning af laante Sagn, stillede Foredragsholderen 

 dette Spørgsmaal: Men bliver der da intet igjen, som er ægte? Jo, 

 Sagaerne eier paa den anden Side Træk, som ikke godt kan 

 forklares anderledes end som stammende fra noget virkelig oplevet. 

 Saaledes Skildringen af Tuskhandelen, Skindhandelen med Skræ- 

 lingerne. Videre Kampen, hvor Nordboerne blev underlegne. End- 

 videre de gamle Kvad, der citeres i Sagaerne, men stemmer 

 daarlig med Prosaen, som synes tilsat senere, og hvoraf frem- 

 gaar, at Nordboerne i Middelalderen virkelig har været der, i et 

 Land, hvor man efter Sagnet dråk Vin istedetfor Vand. Men 

 det sikreste historiske Træk, som beviser, at Nordboerne har 

 naaet Amerika, er Fortællingen i de islandske Annaler om, at 

 der Aaret 1347 kom en liden grønlandsk Skude stormdrevet til 

 Island fra „Markland" (sandsynligvis New Foundland). 



Maa vi opgive Eirik Raudes Saga, saa stiger under Studierne 

 af disse Ting vor Beundring for den islandske Digtning. Og 

 hvor Skildringerne er realistiske, der fremstaar Islændingerne 

 som den realistiske Romans Skabere, og der præges Skildrin- 

 gerne af den Oplevelsens Knaphed i Formen, som viser Hand- 

 lingens Mænd. 



Foredragsholderen sluttede med at meddele, at han i et senere 

 Møde vil fortsætte med et Foredrag om Hvitramannaland, de 

 hvide Menneskers Land. Han oplyste, at han under sine Forsk- 

 ninger havde nydt den mest værdifulde Støtte af Professoreme 

 Moltke Moe og Alf Torp. 



Præses takkede Foredragsholderen for hans Foredrag. Debat 

 om dette besluttedes udsat til efter Nansens andet Foredrag. 



