54 



særlig behandle to Punkter. Først den eiendommelige Foreteelse, 

 at der baade hos Irer og Islændinger i Middelalderen berettedes 

 om to Sagnlande, det ene kristent, det andet hedensk, begge 

 Lande hjemmehørende i den samme Gruppe af Sagn. I Over- 

 ensstemmelse hermed tolkede han Hvltramannaland som „de 

 døbtes Land". Dernæst søgte han at paavise, at de islandske 

 Sagnberetninger i sin Skildring af Skrælingerne indeholder en 

 hel Del Vætte-Træk, hvad der støtter Professor Torps Forklaring 

 at' Skræling som „vætteagtigt Væsen". 



Diskussionen aabnedes ai H. Geelmuyden, som henledede 

 Opmærksomheden paa det Sted i Sagaen om Vinland, hvor det 

 fortælles, at „ Solen havde Eyktarstad og Dagmaalastad paa den 

 korteste Dag". Om denne Oplysning kan det med Sikkerhed 

 siges, at den ikke kan tilbageføres til Kilder, som har sin Op- 

 rindelse fra sydligere Lande — og dette var jo Hovedargumentet 

 for Forkastelsen af de mere sagnmæssige Dele af Beretningerne, 

 særlig hvad der vedkom Navnet Vinland — naturligvis fordi 

 Folk fra sydlige Lande ikke vilde finde det besynderligt, at den 

 korteste Dag var saavidt lang; det dreier sig om 8 Timer som 

 Minimum. Taleren fandt ogsaa at burde gjenkalde i Erindringen, 

 at Historikerne ikke altid har havt Betingelserne for at forståa 

 Betydningen af dette Sted i Sagaen. Saaledes havde i sin Tid 

 Finn Magnusen ved at benægte Rigtigheden af den Definition af 

 Eyktarstad, som indeholdes i den islandske Lovbog, fremkaldt 

 et urigtigt Resultat for Beliggenheden. Heller ikke A. Bugge 

 har refereret korrekt i sin Del af den Norges-Historie, som nu er 

 under Udgivelse. Gustav Storm havde i sin Tid behandlet 

 Sagen mere udførlig og rigtig; men i den engelske Udgave al 

 sin Afhandling om Vinland havde ogsaa han begaaet en Unøi- 

 agtighed, som dog kun vedrørte Taleren personlig, idet Storm 

 havde tillagt ham en Oversættelse, som han ikke kunde være 

 bekjendt. 



Yngvar Nielsen fandt, at det var en stor Feil ved Nan- 

 sens og Moes Indlæg, at de tog alle Kilder under ét, som om 

 de var samtidige og ikke var skrevne til høist forskjellige Tider 

 i en Periode af næsten 400 Aar. Tilhørerne lededes derved til 



