61 



til Trykning i Selskabets Publikationer. — Afhandlingen er trykt 

 i Selskabets Forhandlinger for 1910 som No. 6. 



2. Diskussionen om Nansens Foredrag om Vinland fort- 

 sattes. 



Nansen imødegik dem, som havde udtalt sig i de fore- 

 gaaende Møder. Han nævnte først ligeoverfor Professor Geel- 

 muyden, at den i Grænlendingafuittr brugte Angivelse af Vin- 

 lands Beliggenhed ved korteste Dags Længde var af samme 

 Art som den, der i Oldtiden almindelig benyttedes af Grækerne, 

 senere af Araberne og ogsaa af Nordboerne, og derfor ikke 

 kunde anføres som Bevis paa, at disse selv havde været paa 

 Stedet. 



Overfor Professor Moltke Moe, som han i alt væsentligt var 

 enig med, indvendte han, at den almindelige Opfatning, at Is- 

 lendingabok skulde vise, at Islændingerne i den første Tid paa 

 Grønland ikke havde stødt sammen med Skrælingerne, ikke er 

 holdbar, idet Are Frode omtaler Nordmændenes Sammentræf 

 med Irerne paa Irland med tilsvarende Ord og Vendinger. Lige- 

 fuldt er det sikkert, at de virkelig tral: sammen med disse. 



Dernæst præciserede Foredragsholderen ligeoverfor Professor 

 Yngvar Nielsen og Professor A. Bugge, at hans Undersøgelser 

 gik ud paa, ikke at Amerika ikke var opdaget af Nordboerne 

 (hvad han tvertimod fan dt var i høieste Grad sandsynligt), men 

 at de yngre Beretninger om denne Opdagelse, særlig Eirik 

 Raudes Saga, væsentlig var en sagnagtig Romanfortælling. Og 

 det syntes derfor, at Foredragsholderen og Professor Nielsen og 

 Professor Bugge var mere enig, end de sidstes Udtalelser gav Ind- 

 tryk af. Det samme fremholdt han overfor Dr. Andr. M. Hansen 

 og mente, at her var Overensstemmelsen fuldstændig. Dernæst 

 paaviste han ved en Række Exempler, hvad han mente var 

 Mangel paa Nøiagtighed i de andres Bevisførelse og Behandling 

 af Kilderne, hvad der efter hans Mening delvis berøvede deres 

 Argumentation det væsentlige Grundlag. Da baade Professor 

 Nielsens og Professor Bugges Argumentation for en væsentlig 

 Del hviler paa Paastanden om Kildernes Paalidelighed, særlig 

 Adam af Bremens og Are Frodes, viste han i en Række Hoved- 



