I. Indlednine:. 



M, 



.an kan ikke se bort fra den mulighed, at studiet af den 

 klassiske oldtid atter faar den plads som tilkommer det i vor 

 høiere skole og ved vort Universitet. Og dette spørgsmaal er i 

 virkeligheden ikke et pædagogisk spørgsmal, selv om man fra 

 flere sider vil søge at gjøre det dertil. Det som valget her gjæl- 

 der, er halvkultur mod helkultur, og ingen som interesserer sig 

 for vort folks fremtid, tvivler paa hvilken af disse to vil gaa af 

 med den endelige seier. 



Jeg selv har for flere aar siden udtalt, at de bestræbelser 

 som i sidste halvdel af forrige aarhundrede planmæssigt blev 

 gjort for skridtvis at bringe de to klassiske sprog nærmere ud- 

 gangsdøren, for saa tilsidst at lempe dem ud, — vilde føre til 

 maalet, for atter at fremkalde en reaktion. Denne kom da ogsaa, 

 og det ganske snart. Eiter loven af 1896, som principmæssigt 

 fjernede de gamle sprog fra skolen, fulgte 1903 en ny lov, der 

 ved hurtigkurser søgte at naa det samme maal som det hvortil 

 man tidligere havde brugt en omhyggelig forberedelse. Man slog 

 nemlig her ind paa en anden taktik — den i politiske stridig- 

 heder ikke ganske ukjendte — at ødelægge ved at forkvakle 

 (avilir, puis détruire). Ogsaa denne har, som det synes, ud- 

 spilt sin rolle. Erfaringen har talt, og dens dom er inappellabel. 

 Og saa staar da den eneste udvei aaben: paa den ryddiggjorte 

 tomt at opføre en bygning fra nyt af. Med andre ord, at høine 

 den klassiske skole til dens tidligere niveau. 



Og i forbindelse hermed staar ogsaa en anden opgave. som 

 ikke er af politisk, heller ikke af pædagogisk art, men som er 



