18 P. 0. SCHJØTT [No. 1 



institutioner, men i Sparta to konger, der regnedes sammen med 

 senatorerne, i Athen derimod én konge, som vi ogsaa tinder i 

 Rom, hvis forfatning i alt væsentligt var af samme type som 

 den vi tinder i Hellas. I Athen som i Rom stod kongen udenfor 

 senatet; i Sparta var kongerne medlemmer af raadet. Parlamen- 

 tarismen var saaledes i Sparta givet ved selve forfatningens form. 



Aristoteles siger i sin Politik at Sparta gjennemgik en lang 

 gjæringsperiode, men at staten fra først af, d. v. s. fra indvan- 

 dringens tid, havde en god lovbunden forfatning. Denne indre 

 gjæring indtraadte efterat dobbeltkongedømmet var indført, ved 

 indlemmelse i phyler og ober af Amyklæer og Minyer, og for- 

 fatningen blev, støttet til en sandsynligvis virkelig, eller muligens 

 for anledningen opfunden bemyndigelse fra oraklet i Delphi, atter 

 bragt i orden af Lykurg (Plutarch Lykurg c. 6). — Med den 

 præcise korthed der sømmer sig for det apollinske orakel, gives 

 her forfatningens grundtræk, kort, men fuldstændigt. Forsædet i 

 raadet føres af kongerne, hvis autoritet stammer fra guderne. Vi 

 har altsaa her til vor overraskelse kongedømmet af guds naade. 

 I raadet sidder slægternes ældste, gerontes, deraf raadet selv 

 gerusia, ligesom i Rom senatet af senex — , og som tredie led i 

 forfatningen nævnes folkeforsamlingen, med den indholdstunge 

 tilføielse, at den afgjørende magt skulde være hos folket. Som 

 et merkeligt, hartad vidunderligt bevis paa den modenhed som 

 vi ved denne tid tinder i Hellas, kan vi merke at med parlamen- 

 tarismen er ogsaa modsætningen imellem statsmagterne forudseet 

 og bestemt. Statsmagterne skulde støtte hinanden ved modsæt- 

 ning, thi kun saaledes kan ligevægten opretholdes: „0n ne s'ap- 

 puie que sur ce qui résiste" o: Man støtter sig kun til det 

 som staar imod. Og vi ser ogsaa hvorledes dette videre udvikles. 

 Det politiske motsætningsforhold imellem statsmagterne fik sin 

 egen repræsentation i Ephoratet, som oprettedes, efter Lykurgs tid, 

 uvist naar. Dette var slutstenen paa den politiske bygning i Sparta. 

 Modsætningen imellem statsmagterne blev organiseret, og derved 

 tillige ligevægten. 



Aristoteles siger i Politika at der i nogle stater ikke er 

 demos (o: plebs), og mener dermed Sparta. Og med rette. Thi 



