1916] GRUNDRIDS AF DEN POLITISKE ORGANISATION I GRÆKENLAND 2i 



talt, da Thucydid i den anledning polemiserer med Herodot og 

 siger at en saadan lochos aldrig har existeret. Herodot har ret. 

 Han kjendte Spartas forhold nøie. Den hemmelighedsfuldhed 

 hvormed Spartanerne senere, ogsaa paa Thucydids tid, af gode 

 grunde omgav sig, existerede tidligere ikke. Han kalder Amom- 

 pharetos' afdeling (lochos) ogsaa taxis, hvilket fra athenisk stand- 

 punkt er korrekt. Saaledes løses denne strid, og vi faar des- 

 uden vide navnet paa en spartansk phratrie — Pitana — hvad 

 der for Spartas indre forhold har stor interesse. 



Fra det standpunkt som jeg her har indtaget, er altsaa et 

 hidtil uforstaaet sted hos Herodot, og det et hovedsted, blevet 

 forklaret. Der er imidlertid flere, og jeg gaar nu over til et af 

 dem — Thucydid 5.66 ff. 



I tiden fra ca. 490 til Peloponneserkrigen, altsaa ca. 60 aar, 

 er Spartas historie med hensyn til de indre forhold ganske 

 ukjendt for os. Vi hører om et jordskjælv aar 465 f. Chr. og 

 en derpaa følgende helotopstand, som begge dele skal have ko- 

 stet Sparta mange folk. Den første paalidelige beretning hvoraf 

 vi kan slutte os til tilstanden, er Thucydids nævnte sted, og vi 

 ser heraf at befolkningen fra aar 490 til 418 er sunket fra 8 000 

 mand til henved halvdelen. Dette kan ansees for sikkert. Den 

 normale styrke i Sparta fra anden halvdel af 8de aarhundrede 

 kan sættes, som ovenfor angivet, til 9 000 mand (hos Aristoteles 

 10 000), d.v.s. antallet af jordlodder var 9 000. Og denne rapide 

 aftagen af folketallet er et af de merkeligste fænomener i den 

 gamle historie. Medens folkemængden f. ex. i Athen og Rom 

 tiltrods for krige og farsotter jevnt tiltager, og de store tab hur- 

 tigt udjevnes ved en end nu større eftervext (cfr. Thue. 2.8 om 

 en uforholdsmæssig mængde ungdom efter de kolossale tab i 

 den første peloponnesiske krig, som endte 445 f. Chr., altsaa 12 

 aar forud), saa synker den i Sparta med 50 procent i noget over 

 et halvt aarhundrede i et tidsrum af dyb fred, med undtagelse 

 af det ene aar 465 f. Chr. Grunden eller grundene hertil kan 

 kun have været indre, nemlig 1) at borgernes klasse, som ogsaa 

 var den herskende klasse, eller adelen, afsluttede sig mod ind- 

 blanding af frisk blod fra de andre underordnede klasser, og 2) 



