24 P. O. SCHJØTT [No. 1 



en i længere tid drevet indavl eller samgifte indenfor de gamle 

 familier for at holde godserne sammen. Vi har med andre ord 

 her et typisk exempel paa virkningerne af folkelivets stagnation. 

 Men — tilbage til Thucydid. 



Det var ved aar 418 f. Chr., i den periode af Peloponneser- 

 krigen der betegnedes som „der faule friede" — eiréne hyp- 

 ulos — ikke fred, men heller ikke krig. Spartas fiender var 

 rykket imod Tegea, Spartas allierede, og Spartanerne drog ud 

 for at møde dem. Og de drog ud med en hast som aldrig til- 

 forn, Spartanerne alene med Heloterne, men ikke Periøkerne — 

 saa synes stedet hos Thucydid at maatte forstaaes. Thucydid 

 selv har rimeligvis været tilstede blandt Spartas fiender; ialfald 

 har han sin beretning fra et øienvidne. Og han skildrer hvad 

 han eller hans kilde saa ; thi paa grund af den hemmeligheds- 

 fuldhed hvormed Spartanerne omgav sig, kjendte man lidet eller 

 intet til deres indre forhold. Stedet hos Thucydid har hidtil 

 været anseet for haabløst. Det lader sig imidlertid ud fra det 

 standpunkt som jeg har valgt, med lethed forklare, og jeg skal, 

 da det i virkeligheden er simpelt, forklare det ganske kort. 



Der var, siger Thucydid (5.68) paa Spartanernes side 7 af- 

 delinger (locher), som, efter opstillingen at dømme, talte hver 512 

 mand, og de mindste afdelinger — enomotier — kom paa 32 

 mand. Dette sidste stemmer nogenlunde med Xenophon, som 

 skrev om forholdene i Sparta en menneskealder senere, og det 

 kan saaledes ansees for rigtigt. Men feilen stikker i de navne 

 som Thucydid forresten bruger, der ikke passer paa de spartan- 

 ske forhold, og han siger jo ogsaa udtrykkelig at disse kjendte 

 ikke han, og heller ikke nogen anden. Nu ved vi af Xenophon, 

 for hvem Sparta var et andet fædreland, at Spartas hær ved 

 denne tid og senere var delt. i 6 halvtribus — morer — altsaa 

 den gamle inddeling, kun at hver tribus (phyle) var delt i to 

 halvtribus, ganske som i Rom. Endvidere siger Xenophon at 

 der i hver halvtribus „fra Lykurgs tid" var 4 locher. „Fra 

 Lykurgs tid" vil sige: fra gammel tid, og forsaavidt han kjendte 

 dertil. Thi oprindelig var der 5 locher o: phratrier i hver more, 

 som ovenfor fremstillet; men paa grund af aftagende folketal 



