26 P. o. schjott [No. 1 



vieren vvie die fable convenue der biblischen geschichte. Das 

 hiesse denn freilich darauf verzichten, dass sie ernsthaft ge- 

 nommen vverden konnte, zugestehen, dass die wissenschaftliche 

 priifung nichts herausbringen konnte oder doch nichts von vvirk- 

 lichem vverte iibrig liesse. Dem ist nicht so. Nur wer nicht 

 sicher ist, ob sein schatz echt sei, furchtet oder eludiert die 

 priifung; gold kommt nur leuchtender und reiner aus dem 

 feuer, und schlacken fortzuwerfen ist auch gewinn." 



Den gamle græske historie til og med Demosthenes er saa- 

 ledes .,ein heroisch-pathetischer roman og une fable convenue", 

 der som slagg skal bortkastes baade af skole og universitet. 

 Naar man nu betænker, at vi i den spartanske historie har et 

 typisk exempel paa et aristokrati som i stivsindet egoisme afslut- 

 ter sig mod de krav der stilles af den voksende demokratiske 

 bølge, og at vi i det atheniensiske demokrati har et typisk exempel 

 paa et demokrati som uden modvægt af konservative elementer 

 er kommet ind paa indrømmelsernes skraaplan, og at disse 

 statsdannelser foreligger for os i hele sit forløb, saa at enden 

 kaster lys over begyndelsen, hvad der jo ikke er tilfælde med 

 de tilsvarende foreteelser i nutiden, saa vil man forståa at det 

 her ikke gjælder smaating. Her, om nogetsteds, kan man an- 

 vende den syrakusanske tyran Gelons ord, at „vaaren tåges ud 

 af aaret" — man fjerner det bedste af den historiske under- 

 visning. 



Heldigvis synes det, som om den negative retning som den 

 lærde forfatter har gjort sig til talsmand for, har udspilt sin 

 rolle. Vi kan se dette ikke blot i den græske, men ogsaa i 

 endnu høiere grad i den romerske historie. Det samme ogsaa i 

 theologien. Den blinde radikalisme er overvundet. Det er be- 

 mærkelsesværdigt, hvad den mand som her bedst kan dømme, 

 mener om denne ting. Adolf Harnack skrev for nogle aar siden 

 i indledningen til sin kronologi om den gammelkristelige lite- 

 ratur: „Vi befinder os med hensyn til kritiken af den ældste 

 kristendoms kilder i en tilbagegaaende bevægelse henimod tra- 

 ditionen." Man har tildels misforstaaet denne sætning. Den vil 

 selvfølgelig ikke sige at man nærmer sig det gamle kritikløse 



