34 P. 0. schjøtt [No. 1 



archonter medregnedes. Det kaldtes fra nu af „det høie raad" 

 (f) ava) ftovlrj), Epheter-navnet bortfaldfc. 



Hermed var Solons opgave i alt væsentligt løst. For fuld- 

 stændigheds skyld kan medtages at han gav regler for samlivet 

 imellem ægtefæller (cfr. Augustus hos Horats: res Italas armis 

 tuteris, moribus ornes, legibus emendes). Endvidere at han 

 sørgede for næringslivets opkomst. Herhid hører det berømte, 

 senere berygtede forbud mod udførsel af figen, der foranledigede 

 dannelsen af et nyt ord: sykophant — angiver, delator o: 

 calumniant. 



Indirekte stod forandringen af myntfoden i forbindelse med 

 reformerne. Solon gik nemlig over fra det æginetiske system 



— det gamle — til det korinthiske. Vi har heri at se et slags 

 handelsforbund. 



Med hensyn til de 4 skatteklasser og de 40Q's raad kan 

 henvises til „Studien zur alten Geschichte" III pag. 17 — 22, end- 

 videre m. h. t. de 100 aar hvori hans love efter hans mening 

 skulde beståa. Ogsaa dette er et bevis paa visdom. Han 

 kjendte sine evners begrændsning og sit verks mangler. At der 



— paa grundlag af hans reform — maatte komme en ny reform, 

 stod for ham mere eller mindre klart. 



Hvad Solon havde givet Athenienserne, var indledning til en 

 politisk forfatning, ikke denne selv. Der var i Solons verk mu- 

 ligheder forhaanden; der var givet demokratiet store løfter. Om 

 disse skulde blive til virkelighed, beroede paa faktorer som laa 

 i fremtiden. Det var forbeholdt fremtiden at opfylde disse løfter 

 og gjøre mulighederne til virkelighed. Fremtiden vil her sige: 

 Klisthenes. Og med den forfatning han gav, er den positive 

 virksomhed paa forfatningslivets omraade i Athen afsluttet. Det 

 som kom senere, er et nedbrydningsarbeide, altsaa af negativ 

 art, og dette tog fart ved afskaffelsen af Areopagos aar 461 f. 

 Chr. Og de aar som ligger imellem Klisthenes og dette aar — 



Pentekontaetien — er Athens gyldne tid. 



