1916] GRUNDRIDS AF DEN POLITISKE ORGANISATION I GRÆKENLAND 35 



Solon havde ladet den tidligere bestaaen.de standsforskjel 



imellem adel og almue beståa, og lod adelen beholde den magt 



den tidligere havde havt. Men der var etableret et modsætnings- 



og kampforhold imellem de gamle medlemmer af borgersamfun- 



det og de nys tilkomne elementer. Hans arbeide sluttede med 



et stort spørgsmaal. Den opgave at besvare dette spørgsmaal 



tilfaldt Klisthenes. 



* 



At Klisthenes er den som gjorde Athen fri, derom er der 

 ingen tvivl. Det viste sig, siger Herodot i anledning af Klisthe- 

 nes' reform, at friheden er en alvorlig ting. Som følge af denne 

 reform blev nemlig Athenienserne grebne af en opblussende 

 begeistring, saa at disse, som før havde ligget under for sine 

 naboer, nu overvandt disse. Og for at betegne hvori denne 

 reform bestod, siger han at Klisthenes skabte phylerne. I disse 

 faa ord er alt sagt." 



I denne reform er nedlagt et vidtløf tigt organisationsarbeide. 

 Attika blev inddelt i 10 phyler og 100 demer. Disse sidste kan 

 vi forfølge opover i tiden. De nedstammer fra de 12 gamle 

 phratrier. Disse blev ved begyndelsen af 8de aarhundrede delt i 

 48 naukrarier. Dem forøgede Klisthenes til 50, og som saa- 

 danne (o : skibreder) blev de bestaaende, men som grundlag 

 for den attiske administration deltes de i to og kaldtes demer. 

 (Disses antal steg senere til 177). Demerne deltes atter i 3 

 underafdelinger — Phatrier, egentlig Patrier (rtcaQai). Af disse 

 blev der saaledes efter Klisthenes' system 300. 



Disse ntixqai sammensattes — og dette er hemmeligheden 

 og centralpunktet i Klisthenes' geniale system — saa, at de be- 

 stod af 30 slægter — oXv.oi — hvoraf een var adelig — yévog — 

 29 derimod tilhørte almuen (å^uog). Disse 29 plebeiiske familier 

 fik del i den ene adelige slægts religiøse kultus, og blev saa- 

 ledes, da politisk ret beroede paa gudsdyrkelsen, ligeberettigede 

 borgere af den attiske stat. Paa den maade blev saaledes hele 

 demos saa at sige ophøiet i adelsstanden. Den gamle adel be- 

 holdt den prestige som tiden og traditionen gav, men dette var 

 et socialt fortrin, ikke politisk ret. De nye slægter (o: demos i 



