10 P. O. SCHJØTT. [No. 3 



Der er foregaaet et omslag i vor opfatning af kilderne til 

 Roms forfatning, og grunden hertil er det bekjendtskab vi har 

 vundet til Etruskernes herkomst og indvandring til Italien. Den 

 fremstilling som jeg gav af dette emne i 1910, er, som ovenfor 

 anført, bleven anerkjendt som et korrekt udtryk for hvad vi for 

 nærværende ved om dette spørgsmaal. Jeg paaviste, at der val- 

 tre veie ad hvilke de søgte og fandt sit nye hjem. Den ene, 

 den ældste, gik fra Thessalien til Durazzo og derfra til Poflodens 

 munding, og videre til de egne der nu betegnes som Lombardiet- 

 Venedig. Her havde Etruskerne et udstrakt rige, der senere blev 

 erobret af Gallerne. At denne indvandring var den ældste, viser 

 sig derved, at den foregik eiter den regel der er opstillet af den 

 bekjendte franske forsker, Victor Bérard, „la loi des Isthmes", 

 nemlig at man fra begyndelsen af i oldtiden, hvor det lod sig 

 gjøre, fulgte de veie der aabnede sig tillands, og kun hvor disse 

 ophørte, tog skibe tilhjælp. Den anden expedition er den som 

 Herodot omtaler 1. 94. Den udgik fra Lydien over Smyrna og 

 kysterne af Ægæerhavet og dets øer, og besatte den nordvestre 

 del af Italien, foruden Sardinien og sandsynligvis ogsaa Korsika. 

 Den tredie udgik fra Troia, da denne by var erobret af Achæerne. 

 Den tog land i Kampanien og anlagde der forskjellige byer, for 

 tilsidst at grunde Alba Longa, moderstaten til Rom. 



Medens de to første expeditioner indirekte angaar Rom, for- 

 saavidt som de forklarer at Etruskerne beherskede Italien fra 

 Alperne til strædet ved Messina, saa fører denne sidste os direkte 

 til Rom. Om dem alle gjælder det vistnok, at de, som vore 

 vikingetog. ei var isolerede tog, men veie ad hvilke udfarterne 

 foretoges. Analogien mellem vikingetogene fra de skandinaviske 

 lande og Etruskernes, eller som de mere adækvat kaldes: de 

 pelasgiske Tyrrheners, er slaaende. Ligesom vore vikinger søgte 

 de ud, dels som fribyttere, dels som udvandrere, der grundede 

 nye riger. I ethvert fald blev forbindelsen mellem de gamle og 

 de nye boliger vedligeholdt, og begge, baade Pelasger og vikinger, 

 ovede et søherredømme — thalassokrati — saalangt deres er- 

 obringer rak. 



