12 P. 0. schjøtt. [No. 3 



kampene ved Troia. Og i Iøbet af denne tid falder den epoke- 

 gjørende opdagelse — eller rettere dens anvendelse i Italien — 

 som skilte den gamle verden i to dele, nemlig de folk der nød 

 godt af civilisationens fordele, og de der stod udenfor den, 

 d. v. s. ethnikoi, gentiles — et ord der er gaaet over i det 

 kirkelige sprog og endnu lever i betydningen hedningner. 



Roms historie begynder med byens anlæg ved midten af det 

 8de aarhundrede før Chr. Herom kan der ikke være tvivl, og 

 er der heller ikke reist tvivl. Heller ikke kan der længer være 

 tvivl om at anlægget er udgaaet fra Etrurien. Men denne tid 

 — aar 750 før Chr. — er baade for Grækenlands og Italiens 

 vedkommende en historisk tid. Skrift brugtes da paa begge 

 steder, og naar denne kjendsgjerning af nyere forskere ikke er 

 bleven tilstrækkelig paaagtet og man har behandlet Roms ældste 

 historie, som om den skulde være foregaaet i en eller anden ur- 

 tid hvor man kan skalte med traditionen efter forgodtbefindende, 

 da er dette væsentlig fordi de etruskiske kilder, der, om de endnu 

 fandtes eller kunde tindes, vilde stille denne tid i Italien i fuldt 

 lys, for os er tabte. Igjennem Etruskerne eller de pelasgiske 

 Tyrrhener, som de kaldtes af Grækerne — deres asiatiske navn 

 er, som af mig i min afhandling om Etruskernes herkomst og 

 indvandring i Italien bemærket, Ruthennu eller Rasenna 1 — 

 knyttes saaledes Rom fra sin begyndelse op til et kulturfolk 

 hvis dannelse direkte stammer fra kulturens hovedsæde — 

 Chaldæa. Dette folks statsforfatning var i væsentlige træk en 

 kulturstats. Dets religion, med dens eiendommelige blanding af 

 polytheisme, eller maaske rettere spiritualisme, og monotheisme, 

 som ovenfor anført, har et decideret orientalsk præg, der 



1 Ogsaa „Lud", d. v. s. Lyder, synes at være en variation af samme 

 navn. Og naar Horats Serm. 1. 6. 1 kalder Mæcenas en Lyder, da er 

 dette vistnok ikke en lærd reminiscents af hvad han har læst, men 

 han har hørt dette navn af Mæcenas selv, hvis slægt var gammel og 

 berømt, og hvis slægtsregistre, som Etruskernes i det hele, gik langt 

 op i tiden (cfr. Herodot 1. 94-, som ovenfor er eiteret). 



