1916] DEN POLITISKE OG MILITÆRE ORGANISATION I ROM. 15 



uden de to andre phyler anlagde Halikarnass. Og paa samme 

 maade viser sagnet om Romerne — d. v. s. Ramnes — og 

 Sabinerne at forholdet mellem Ramnes og Tities fra først af ei 

 har været uden rivninger. 



Aar 48 efter Chr. fandt der i det romerske senat en for- 

 handling sted om valg af senatorer, og man drøftede i den an- 

 ledning ogsaa spørgsmaalet om man skulde optage Galler i 

 senatet. 



Keiser Claudius anbefalede dette og anførte blandt andre 

 præcedentser at en Etrusker ved navn Mastarna i sin tid var 

 blevet konge i Rom under navn af Servius Tullius, og som 

 saadan havde indlagt sig store fortjenester af staten. Brud- 

 stykker af denne keiser Claudius' tale blev fundet paa en 

 broncetavle i Lyon, og deriblandt ogsaa denne meddelelse. Op- 

 dagelsen slog ned som en bombe blandt de historiske forskere. 

 Thi saa uenige som disse end ellers kunde være, et saadant 

 kjætteri som det, at en romersk konge, og til og med en som 

 gav Rom dets forfatning, der blev grundvolden til dets politiske 

 liv og statens utvikling, at denne konge var en fremmed, der 

 stod udenfor enhver berøring med den almindelig raadende op- 

 fatning om den indogermanske kultur, det var dog uhørt! — 

 „Jeg er aldrig", tilstaar den geniale romerske historieforsker 

 Niebuhr, „blevet saa overrasket af noget literært fund som af 

 dette. Intet menneske havde tidligere tåget notits heraf. Man 

 tager overhovedet ikke hensyn til saadanne quadratbogstaver, 

 især ikke naar de hidrører fra den dumme Keiser Claudius." 



Efter en tid at have været uvis sluttede Niebuhr sig tilsidst 

 til den opfatning, at den Claudiske meddelelse var falsk, og det 

 samme gjorde blandt andre ogsaa Mommsen. Blot Ranke har 

 havt det mod i sin verdenshistorie at forsvare den keiserlige 

 historiker og er saaledes af den mening, at hvis der over- 

 hovedet kan være tale om dumhed, saa er denne ikke at søge 

 hos Claudius. 



