1916] DEN POLITISKE OG MILITÆRE ORGANISATION I ROM. 17 



Saa lyder sagnet. Virkeligheden var helt anderledes. Vi ser 

 her paa billedet et morderisk overfald. Mastarna med et sverd 

 i haanden overskjærer de baand hvormed hans ven Kaile Vipna 

 er bundet. En prægtig skikkelse med navnet Rasce nedstøder 

 en af Tarquinius' drabanter, og paa det sidste felt ser vi kongen 

 selv, Gnaeve Tarchu, der nedstødes af Camillus. 



Her har vi begivenheden, saaledes som den foregik. Livius 

 og de øvrige romerske kilder gjengir os opfatningen saaledes 

 som den romerske patriotisme havde lagt den tilretie — her 

 som i adskillige andre tilfælde — til ex. historien om Porsenna 

 og Gallerbranden. At samtlige personer som gjengives i male- 

 riet, er Etrusker, kan ikke forundre os, da Rom paa den tid 

 ogsaa efter den gjængse tradition var en etruskisk by. At i 

 alle fald dynastiet var fra Etrurien, derpaa lægges intet skjul. 



Altsaa en etruskisk dynast — maaske af en indflyttet græsk 

 familie, thi denne del af traditionen høres helt trolig — Lucumo 

 o: fyrste, deraf fornavnet Lucius Tarquinius hos Livius, det vir- 

 kelige fornavn faar vi at vide af maleriet : Gnaeve — er blevet 

 konge i Rom og har, til støtte for sin magtstilling, leiet en 

 etruskisk condottiere Kaile Vipna, om hvem Glaudius siger at 

 han var en intim ven af Mastarna. I Rom har der, ifølge den 

 romerske tradition hos Livius og andre, under Tarquinius Prisens 

 været uroligheder. De nye slægter, som vel, dels i følge med 

 Tarquinius, dels af andre grunde, var strømmet sammen did, 

 krævede at optages i staten, d. v. s„ patriciatet. Tarquinius vilde 

 imødekomme deres krav, men hindredes af de gamle slægter og 

 naaede sit maal kun halvt. Saa er der blevet et brud mellem 

 kongen og hans hærfører, maaske fordi den første ei strakte sig 

 langt nok i at imødekomme den demokratiske fraktions for- 

 langender, medens disse støttedes af Kaile Vipna, ligesom senere 

 af Mastarna. Nok: Vipna fængsles, Mastarna befrier ham 

 med væbnet haand, og det er hans vaabenfælle Camillus, ei 

 den af A. Marcius' sønner leiede morder, som gir Tarquinius 

 det saar som volder hans død. Saa blir Mastarna selv konge, 

 optager de nye indvaaneres sag, og indfører den efter ham 



Vid.-Selsk. Forh. 1916. No. 3. 2 



