1916] FILOSOFIEN HOS A. M. SCHWEIGAARD 11 



departementet (Aubert I. c, s. 125) sier han at han i Berlin 

 har brukt tiden til bl. a. at skaffe sig oversigt over den filosofiske 

 og statsøkonomiske nyere litteratur. 



Den filosofiske tankeverden i Berlin, som i Tyskland i det 

 hele i hin tid, var endnu avgjort spekulativ. Sandt nok, de store 

 mænd inden romantiken var enten døde eller blit gamle, men 

 endnu var eiter Hegels død 1831 de vigtigste lærestoler ved de 

 tyske universiteter paa hegelianernes hænder, eller de blev besat 

 med mænd som stod retningen nær. I Fichtes, Schellings eller 

 Hegels aand søkte man at mure til igjen det hul som Kant 

 hadde slaat i den filosofiske lærebygning ved sin kritik av kund- 

 skapen om det oversanselige. Det var bare lykkes altfor godt; 

 og de metafysiske illusioner som Kant hadde faat lykkelig fjernet 

 fra den strengt teoretiske tænkning, tok igjen, i form av begrepet 

 om det absolute, plads i de filosofiske tankesystemer. 



I denne tid kan man paa den akademiske himmel i Tysk- 

 land blandt filosoferne neppe øine mere end ett lys, en enkelt 

 virkelig kritisk personlighet. Om kritisk videnskapelig tænkning 

 kan det, naar man ser bort fra tilløp hos Jak. Fr. Fries, som 

 dør 1843, alene bli tale hos Fredrik Ed. Beneke født 1798, død 

 1854. Allerede Fries forkynder en slags psykologisk empiri; al 

 filosofi maa tilsidst grunde sig paa erfaring, sier han ; men Fries 

 slutter sig endnu til Kant og har endnu hans fornuftlære, bare 

 fremstillet efter en anden metode, og idet han tildeler begrepet 

 tro samme rolle som filosofen Jacobi. 



Et mere avgjort fremskrid t repræsenteres av Beneke, som 

 tok op den saakaldte psykologisme hos Fries og først ordentlig 

 gjennemførte den. Her faar den tyske tænkning midt i det 

 brogete selskap av metafysiske særlinger en virkelig modernt 

 dømmende, videnskapelig klar personlighet. Den nyere tid har 

 forstaat dette og tilkjendt Beneke en undtagelsesstilling i hin 

 litet ærefulde periode av filosofiens historie. Han oplevde megen 

 motgang for sit filosofiske standpunkt. I nogen tid blev endog 

 forelæsningsretten tat fra ham i Berlin, fordi han hadde skrevet 

 „Grundlegung zur Physik der Sitten". Ellers var han docent, og 

 da hans motstander Hegel var død i 1832, ekstraordinær professor 



