12 ANATHON AALL [No. 4 



i Berlin. Men endnu synes ikke ehikanerierne at ha hat en ende; 

 lian levde sine aar i Berlin nedtrykt og følte sig tilsidesat, og 

 det antages at hans død i 1854 var frivillig. 



Beneke tar op en principiel kamp mot den spekulative filosofi 

 og alle dens forutsætninger ; navnlig kjæmper han skaanselløst mot 

 hegelianismen, som ogsaa fra sin side vendte sig til strid mot ham. 



Nogen hovedtræk i Benekes lære: 

 Al videnskap er empirisk. Metafysiken gjør ingen undlagelse. 

 I læren om det bevisste liv er metoden ikke i noget forskjellig 

 fra metoden inden naturvidenskapen, den er en naturvidenskap 

 om den indre erfaring. Sit indhold faar den gjennem selviagt- 

 tagelse. Psykologien er derfor den videnskap som ligger til 

 gru nd for alle andre. Logik er anvendt psykologi, „wie dies 

 alle philosophischen Wissenschaften werden mussen". Ogsaa 

 moralen staar under samme metodiske grundregel. Den maa 

 avledes av den umiddelbare følelse som vi har om de naturlige 

 værdiforhold vi oplever. Forskningen maa ske eiter den ana- 

 lytiske metode. Det er det rene opspind at avlede en videnskap 

 eller endog al menneskelig kundskap fra en almindelig grund- 

 sætning. Beneke advarer mot at ville skape ved bare tænkning 

 et nyt forestillingsindhold. Tænkningens rolle er bare: das auf 

 andere Weise gevvonnene Vorstellen klarer auszubilden. Beneke 

 kræver først og fremst omhyggelig iagttagelse og forsigtig 

 induktion. 



Den historiske traad som vi følger, blir paa dette punkt 

 knyttet paa en meget fast maate. 



Schweigaard har kjendt Beneke, han har kjendt ham meget 

 godt, likefrem følt for ham som en yngre ven, og — hvad vi 

 især spør efter — sluttet sig til ham i tænkemaate, lært av 

 ham. 



I sin indberetning til kirkedepartementet om sit utenlands- 

 ophold nævner Schweigaard i en skrivelse av februar 1833 (feil- 

 skrift for 34) 1 blandt dem som særlig har været ham til hjælp 

 under hans studier i Berlin, ogsaa Beneke. 



1 Se L. M. Aubert I. c. s. 125. 



