1916] FILOSOFIEN HOS A. M. SCHWEIGAARD 15 



gripe de spekulative etterfølgere eiter Kant, men baade Beneke 

 og Schweigaard har sterke anker mot Kant selv. Benekes skrift 

 om Kant gik jo netop ut paa at den filosofiske opgave nu 

 pekte helt utover Kant 1 . Begge bruker om den filosofi som blev 

 indledet av Kant, og som skred til de vildeste og mest ufrugt- 

 bare tankeutsvævelser, ordet: skolastik. De indvender begge 

 mot disse filosofer, at „de utsagn som de utgir for deduktioner 

 a priori, er alene tilsnegne resultater av forutgaaende abstrdk- 

 tioner" (Schw.s kritiske avh.)- Beneke taler i lignende forbin- 

 delse om Erschleichungen. Hos begge finder man i samme ordlag 

 gjort gjældende at de samme metoder er ens for al videnskap, 

 for granskningen av bevissthetens verden som for naturen. 



Ethvert ræsonnement a priori om naturen og om virkelig- 

 heten i det hele er faafængt. Naturen lyder vore lover, sier 

 Beneke (i sin Lehrbuch der Logik), bare forsaavidt vi har visst 

 at tilpasse dem til dens lover. Og Schweigaard fremhæver i 

 sin kritiske avhandling at tilsidst grundlaget for den objektive 

 videns sikkerhet er det almindeligste resultat av den alminde- 

 ligste induktion, at naturen er konstant, at naturen saaledes er 

 fornuftig, — — — at vi ikke behersker naturen uten ved at 

 adlyde den (1. c. s. 251). 



Den lille lærebok i logik av William Sverdrup, en bok som 

 paa lange tider — naar det sees bort fra Treschows produktion 

 — var eneste litterære bidrag til norsk filosofi, den lærebok gav 

 Schweigaard leilighet til at lægge frem programmæssig for norske 

 studerende hvad mening han selv hadde om forutsætninger og 

 metoder for videnskap og tænkning. Hvor godt passet det da 

 ikke, og hvor tilskyndende maatte det ikke virke paa Schwei- 

 gaard at det fra hans kampfælles — og vi kan si lærers — 

 side netop var utkommet et arbeide over samme emne, et skrift 

 som allerede gjennem sin titel forkyndte det filosofiske reform- 

 standpunkt, nemlig Benekes Lehrbuch der Logik als Kunst- 



1 Schweigaard i den retsfilosof. avhandl. s. 294 fg.: Alle de sætninger som 

 Kant utgav for imperativer, fornuftsresultater, axiomer etc, er ikkun 

 ufuldstsendige . . . endnu ei gjennemarbeidede abstraktioner. 



