1916] BREVET TIL GALATERNE 



Den græske dannelse er udgangspunkt for og kilde til al senere 

 kultur. Intet under derfor, at Paulus indtog en fremskudt plads 

 i den første kristendomsforkyndelse, og den samme plads indtager 

 ban endnu. Dette giver anledning til ettertanke ogsaa for nutiden. 



Der er imidlertid endnu en betragtning, som maa tilføies, 

 hvis Paulus' betydning for den kristne kirke skal tilfulde vurde- 

 res. I Athen opstod under paavirkning af monotheistiske ideer 

 — det maa gjentages og fastholdes — den platoniske philosophi, 

 og dennes idelære er høidepunktet og afslutningen af, hvad den 

 græske philosophi — og ikke blot den græske — ved om verdens 

 tilblivelse og maal. 



Men her opstaar et spørgsmaal : Hvorledes kan dette ske ? 

 Ideerne — det væsentlige og uforanderlige og evige i existen- 

 sernes mangfoldighed — har frembragt disse. Dette kan siges 

 og muligens ogsaa tænkes. Men mennesket? Det er dog ogsaa 

 en del af verden. ■] Hvorledes kan bevidsthed og personlighed, 

 som er bevidsthedens concentration, skabe sig selv? Dette spørgs- 

 maal kan mennesket ikke besvare. Philosophien ender saaledes 

 med et spørgsmaal. Svaret gives af den kristelige lære. For 

 at forståa verden maa vi gaa ud fra en personlig gud, det er 

 fra kristendommen. Den alene giver svar paa philosophiens 

 spørgsmaal. Paulus selv giver svaret Rom. 1,17: Ideerne er 

 gudstanken, der har skabt verden. 



Betydningen af, at philosophien og den kristelige lære mødes 

 i sin opfatning af oprindelsen af og sammenhængen i verden, 

 kan ikke overvurderes. Der er altsaa ikke to sandheder, men 

 kun een. Philosophi og kristendom mødes, supplerer hinanden, 

 strides ikke med hinanden. Paulus' lære, at i Christus alle vis- 

 dommens og kundskabens skatte er skjult, er altsaa en aktuel 

 sandhed. 



