23 



1910 og nu, hvor nordlyset gaar langt sydligere, samtidig som 

 vi nærmer os til et maksimum av nordlyshyppighet. 



Nordlyset kunde inddeles i forskjellige grupper med for- 

 skjellig høide og beliggenhet. De lyssterkeste og uroligste 

 nordlysdraperier laa i høider som grupperte sig om 99 til 110 km. 

 En anden sort draperier, som var roligere, ly ss vakere og av 

 mere blekgrøn farve, grupperte sig om 105 — 115 km. og laa 

 nordenfor de første. Av særlig høitliggende typer nævntes de 

 svake slør som dækket store deler av himlen med begrænsning 

 mot syd; de laa i høide av ca. 200 km. 



Foredragsholderen var midt oppe i arbeidet med at sammen- 

 ligne resultatene med den korpuskularteori for nordlys som er 

 utarbeidet av norske forskere i løpet av de sidste aartier Av 

 hans beregninger av korpusklers baner kunde for hver stil- 

 ling av solen til jorden nedslagsdistrikter for nordlys findes og 

 dermed teorien prøves i detalj. Det viser sig da at enkelte 

 nordlys svarer til positivt ladede partikler, andre til negativt 

 ladede. Imidlertid advarte foredragsholderen mot at trække for 

 sikre slutninger av disse nedslagsdistrikter, da mange endnu 

 ukjendte faktorer spiller ind. De umaadelig gjennemtrængende 

 straaler som professor Birkeland paastaar findes og kommer 

 fra solen, kan ikke være aarsak til de observerte nordlys i 1913, 

 da disse ikke gik under 85 kilometers høide. 



I tilslutning til foredraget fremkom Vegard med endel 

 bemerkninger. 



5. H. Isaachsen holdt et foredrag : Enkelte sider av 

 melkesekretionens fysiologi. Landbrukets teoretikere i vort land 

 har ikke været tilbøielige til at indrømme at foret kan øve ind- 

 flydelse paa melkens fettindhold. Der er dog i de senere aar 

 bragt tilveie adskillig eksperimentelt materiale til bevis for et 

 saadant samhørighetsforhold, bl. a. ogsaa i 3 forsøk ved Land- 

 brukshøiskolen. Særlig øinefaldende og langvarig var virkningen 

 av fettrikt levermel. De direkte aarsaker til dette fænomen er 

 det vanskelig at paapeke. Eiendommeligheter ved kjertelfunk- 

 tionen gjør det dog forstaaelig at en ændring særlig i melkens 

 fettindhold er mulig. I enkelte tilfælder synes sterk fettforing 



