80 



under mikroskopet saa iøinespringende, næsten ildrøde, sterkt 

 lysbrytende korn. Intet under at han, der dagstøt og med 

 slik iver haandterte disse sterke farver, snart blev baade blaa 

 og gul og grøn paa fingrene, hvorfor han — for spøk — gik 

 under navn av „overfarvemesteren" i laboratoriet. Foruten de 

 hvite farvet han ogsaa de røde blodlegemer, som dog ei blir saa 

 karakteristiske undtagen for kjernernes vedkommende, hvilke i 

 nativpræparater overhodet ikke kommer tilsyne. De kjerne- 

 holdige blodlegemers, erytroblasternes tilstedeværelse vil hos den 

 voksne altid være patologisk, og det er dette som med henblik 

 paa benmarvens forstyrrede funktion av ham betragtedes som et 

 tilbakeslag i embryonal retning. Gjennem disse sine blodstudier 

 har han paa flere punkter berørt mine egne undersøkelser, hvilket 

 gjorde, at jeg fra Norge kunde delta i det festnummer som 

 Berliner klinische Wochenschrift i 1914, kort før krigens utbrud, 

 foranstaltet til hans ære. Det var i samme aar at han blev 

 medlem av Videnskapsselskapet i Kristiania. 



En av ham paa et tidlig stadium, nemlig allerede i 1883 

 opfundet særegen farveprøve i urinen — diazoreaktionen — har 

 som kjendetegn specielt paa tyfoidfeber vist sig at ha blivende 

 værd. 



Ehrlich var en utpræget repræsentant for den stedfundne 

 signalforandring i den generelle biologi fra en omtrent eneraadende 

 cellulær til den oprindelige gjennem sekler nedarvede humorale 

 anskuelse, hvorved blodet, dette organismens flytende væv, blir 

 det naturlige midtpunkt, rundt hvilket fænomenerne i stor utstræk- 

 ning grupperer sig. Det Iaa i virkeligheten nær for ham at 

 strække sine observationer fra blodets celler til dettes tilforn 

 hartad — videnskabelig som praktisk set — ringeagtede serum, 

 m. a. o. til „blodvandel" i daglig tale, hvilket foruten mine- 

 ralske, allerede før kjendte stoffer viser sig at indeholde anti- 

 toksinerne, de av organismen selvproducerte interessante motgifter, 

 hvis begrep indgaar som et hovedled i den av ham gjennem 

 hans ricin- og abrinstudier grundlagte moderne immunitetslære. 



Det er da til disses, antitoksinernes belysning at Ehrlich i 

 slutten av 90-aarene fremsatte sin berømte sidekjedeteori, hvis 



