81 



grundtanke allerede i hans avhandling „Ueber das Sauerstoff- 

 bediirfniss des Organismus" fra 1885 lindes nedlagt. ; ,Side- 

 kjederne" maa nu ikke, hvad man paa forhaand kanske skulde 

 tro, sættes i forbindelse med Metschnikoffs mikroskopisk støt- 

 tede fagocytoselære, men har snarere benzolmolekylets for sub- 

 stitution egnede affiniteter som forbillede. Teorien hviler m. a. o. 

 paa kemisk basis, og, om den ogsaa er teoretisk, sindrig ut- 

 spekulert, idet dens enkelte led svarer, til hverandre som nøklen 

 til sin laas, har den dog langt fra vist sig at være ufrugtbar. 

 Ved hjælp av sidekjederne, receptorerne, forankres — saa sier 

 teorien — forskjellige med aviditet likeoverfor dem utstyrte gift- 

 stoffer og rives paa dette vis bort fra eellerne, som faar lov at bli 

 i behold. Giften gaar uskadeliggjort over i serum : „Corpora non 

 agunt nisi fixata", men fiksation til eellerne tinder altsaa, takket 

 være de i stort overskud producerte sidekjeder, in casu ei sted. 



Matematikken, der var et av hans yndlingsfag paa skole- 

 bænken, bragte ham ind paa talprincippet i antitoksinernes dose- 

 ring, og det er til ham i forbindelse med Behring at begrepet 

 „immuniseringsenhet" kan føres tilbake. 



Sidekjedeteorien knyttes nær ind til de av Belfanti & Garbone 

 i 1898 samt kort efter av Bordet gjorde eksperimenter om hæ- 

 molysinerne som bestaaende av tvende samvirkende legemer, 

 nemlig det præ-eksisterende termolabile komplement paa den 

 ene og den nydannede substance sensibilatrice, amboceptoren 

 eller efter Ehrlich „immunlegeme" slet og ret, paa den andre 

 side. Teorien har bygget grundvolden for den i vore dager 

 ved alle større sykehuse praktiserte Wassermannske serodia- 

 gnostik overfor den luétiske sygdom. 



Mot sidstnævnte menneskehetens svøpe, qua spirillose, ei- 

 det da at hans i forening med japaneren Hata fundne speci- 

 ficum salvarsanet, det famøse no. 606, som en „therapia steri- 

 lisans magna" blir rettet. Dommen derover er endnu ei av- 

 sluttet; at syfilis dermed skulde utryddes av jorden, er for- 

 mentlig altfor enthusiastisk at tro. Selvsagt er det ikke helt 

 ufarlig, ti i saa fald vilde det heller ikke være effektivt. Men 

 saa meget tør være givet, at det som et chemotherapeuticum par 



6 



