100 



I midten av ottiaarene paavisle Bull at endel av abnorm- 

 skdlenes elever ikke var aandssvake, men kun døvstumme, som 

 indtil da hadde paradert som smukke resultater av aandssvake- 

 undervisningen. Han var 1882 — 1885 universitetsstipendiat i 

 øresygdomme og har etterlatt sig originalmalerier til et helt 

 atlas over sygdommer i trommehinden (nu i Cambridge-universi- 

 tetets bibliotek tillikemed originalene til hans øienbundbilleder). 



Bull's store dygtighet som maler, der som nævnt i høi grad 

 kom illustreringen av hans videnskabelige verker tilgode — jeg 

 har fremlagt tre av dem — gav sig ogsaa utslag i landskaps- 

 akvareller, hvormed han gjerne syslet i sine ferier; men han 

 hadde ogsaa anlæg som billedhugger og tilbragte gjerne fritimer 

 ved cavaletten, beskjæftiget med portrætmodellering. 



Det siger sig selv at disse kunstneriske interesser i høi grad 

 bidrog til at præge hans personlighet; han ytret undertiden at 

 han helst vilde valgt kunstnerbanen. 



Men vi andre skal ikke beklage at han foretrak videnskapen; 

 han har tilført den betydelige og varige værdier. 



Vi har al grund til at hædre dr. Ole Bornemann Bull's 

 minde. 



Miiidetale over dr. med. Ludvig Faye 



holdt i den mat.-naturvid. klasses møte den 2den juni 1916 



av 

 PAUL WINGE. 



Medicinen, videnskapen om lidelsen og dens lindring, spænder 

 over hele den menneskelige viden. Alle forskningsresultater 

 indfanger den. 



Den er først og fremst biologi og henter sin fornemste 

 næring fra de øvrige naturvidenskaper, men den kan heller ikke 

 undvære aandsvidenskapernes utbytte for sin aandige føde. 

 Arkæologi, religionsvidenskap, historie, sprogvidenskap og socio- 

 logi maa alle gi sine bidrag til medicinens ernæring. 



