117 



Georg Curtius, som altsaa blev Torps lærer, hadde sat som 

 sit maal at nyttiggjøre den sammenlignende sprogforskning for 

 de klassiske sprog, i særdeleshet græsk. Navnlig har hans 

 skrifter og forelæsninger øvet en gavnlig indflydelse paa under- 

 visningen i de klassiske sprog, og han har mere end nogen 

 anden bidradd til at fylde kløften mellem skolens og videnskapens 

 grammatiske lære. Curtius stillet strengere krav til lydlovene 

 end man tidligere hadde pleiet, og han var saaledes i pakt 

 med fremtiden; men til den anden side holdt han haardnakket 

 fast ved den ældre ensidige opfatning av bøiningens oprindelse, 

 hvorefter nominal- og verbalendelsene egentlig og udelukkende 

 var tilhængte, „agglutinerede", ord av pronominal oprindelse, ja, 

 han gik endog saa vidt at han indenfor ursproget mente at 

 kunne paavise forskjellige lag i denne utvikling 1 . 



Som ældre mand oplevet Curtius omkring 1880 det omslag 

 i den indogermanske sprogvidenskap hvormed den saakaldte 

 „junggrammatiske" retning indlededes, og i den hvasse strid som 

 nu blev ført, var Curtius den sidste store av den romantiske 

 sprogvidenskaps flok som stod igjen paa skansen. Med „jung- 

 grammatikerne" begynder realismen i lingvistiken. Man saa 

 nu ikke længere paa sproget som en selvstændig organisme, 

 der vokser, forfalder og dør, men sproget lever i og med de 

 mennesker som taler det, og de faktorer som betinger dets 

 liv, har til alle tider været de samme. Det maatte nu gjælde 

 om først og fremst ad empirisk vei at trænge tilbunds i for- 

 staaelsen av disse almindelige forhold og klargjøre for sig ikke 

 blot hvad der foregaar i sproget, men ogsaa hvorfor det fore- 

 gaar. Nu kom ogsaa de levende sprog til ære, fordi man i 

 dem med langt større skarphet kan forfølge utviklingen end i 

 de døde sprog. Karakteristisk for tiden i det hele blir dialekt- 

 forskingen og fonetiken. I den sammenlignende sprogforsk- 

 ning fastslaaes lovmæssigheten i lydutviklingen, dog med — 

 bestemt formulerede — indskrænkninger: Lydlovene virker 



1 Jfr. B. Delbruck, Einleitung in das Studium der indogermanischen 

 Sprachen. 4. Aufl. Leipzig 1904, s. 87, 94 ff., 109. 



