119 



Baade skriftet om indogermanske pronomener og „Den 

 græske Nominalflexion" fik en gunstig mottagelse ogsaa utenfor 

 Nordens grænser. Man roste den omsigt, omhu og klarhet 

 hvormed der her var git en sammentrængt fremstilling av vigtige 

 avsnit av de indogermanske sprogs bøiningslære. Kun uttaltes 

 der en beklagelse over at „Den græske Nominalflexion" var 

 skrevet paa norsk; arbeidet vilde ogsaa i Tyskland ha hat en 

 plads at fylde, saalænge Brugmann's bekjendte „Grundriss" 

 endnu ikke var naadd saa langt som til at behandle nominal- 

 bøiningen. 



Mest karakteristisk for Torps standpunkt som sprogforsker 

 i yngre aar er hans teori om „ vokal- og konsonantstammer". 

 Det er et forsøk paa at vise hvorledes alle deklinationer kan 

 være utgaat fra en og samme grundtype: „Flerheden synes at 

 maatte have udviklet sig af en tidligere enhed; det er jo den 

 samme bevægelse fra enhed til mangfoldighed, der foregaar inden 

 de enkelte sprog, hvor en stammegruppe igjen i mange tilfælde 

 kan falde i afdelinger med sine særpræg: inden hoveddekli- 

 nationerne kan der igjen ud vikle sig ligesom afarter". Her staar 

 han endnu paa det ældre standpunkt som hadde været repræ- 

 sentert av Curtius. Men der er ogsaa enkeltheter som peker 

 fremover. Torp har forutanet den lære, at konsonantstammer 

 med lang enkeltstavelse, som latinsk pes, ped-is, er opstaat av 

 o-stammer med kort rotstavelse (*pedo-: *pede-), som senere er 

 blit bestemt formulert og begrundet — under skarp hensyntagen 

 til de lange indogermanske vokalers dobbelte akcent — av Streit- 

 berg i den berømte avhandling „Die Entstehung der Dehnstufe" 

 (i Indogermanische Forschungen III, 1894). Hadde Torp skrevet 

 paa tysk istedenfor paa norsk, vilde han vist ha naadd frem til 

 at bli nævnt blandt Streitberg's forløpere. 



Torp's „græske Nominalflexion" var fremgaat av forelæs- 

 ninger som han i 1888 — 89 holdt over græsk formlære. Boken 

 tok vistnok nærmest sigte paa vore græsk-lærere, idet Torp — 

 likesom tidligere Aubert med sin „latinske Verbalflexion" — her- 

 hjemme i Curtius's aand arbeidet paa at forene videnskapens og 

 skolegrammatikens lære. Dette er én side ved den virksomhet 



