122 



gang paa gang har følt trods de ugunstige ydre arbeidsvilkaar. 

 Fra nu av var der liten anledning til at forene forskninger over 

 Middelhavslandenes sprog og endnu ældre sprogforhold med et 

 hjemlig oplysningsarbeide, saaledes som han hadde kunnet da 

 han utgav sin „græske Nominalflexion". Efter de to ved for- 

 skjellige leiligheter fremkaldte skrifter „Om Hellenernes før- 

 historiske Vandringer" (i Gjertsens Skoles Festskrift, 1894) og 

 „Spørsmaalet om det indoeuropæiske urhjem" (tiltrædelsesfore- 

 læsning, trykt i Nyt tidsskrift, ny række, III, 1894—95) vendte 

 han sig, paa fremmede sprog, til den internationale kreds av 

 specialister. Vi taper ham herhjemme for en tid ganske av 

 syne. Sophus Bugge og han levet for sig i sin forskningsverden, 

 og aldrig har nogen i en eneste artikel beregnet paa den dannede 

 almenhet fortalt om hvad de utrettet. 



Den verden hvor de to venner kom til at færdes sammen, 

 indlil døden i 1907 rykket den ældste bort, — forenet i sin 

 glødende interesse og i sin dragning mot det abstruse og gaade- 

 fulde, men vidt forskjellige i anlæg og arbeidsmaate — denne 

 verden var den dæmrende oldtidskultur, som den fortonet sig 

 for sprogmanden. Forsøker vi at tegne op et sprogkart for de 

 ældste perioder indenfor den klassiske oldtid, vil vi der møte 

 et bredt broget belte som i nord i en halvcirkel omslutter det 

 græske og det italiske (latinske) sprogomraade. Her træffer vi 

 længst i vest, paa den pyrenæiske halvø og vist ogsaa paa flere 

 av de nærmeste øer i Middelhavet, iberisk (sandsynlig et gam- 

 melt frændesprog til baskisk), saa kommer ligurisk i det syd- 

 østlige Frankrike, keltisk, som har kilet sig ind i Nord-Italien 

 (likesom ogsaa i Spariien), venetisk omkring grænsen mellem 

 Italien og Østerrike, illyrisk (albanesiskens modersprog), make- 

 donisk og trakisk, og videre mot øst — i Lilleasien — først det 

 med trakisk beslegtede frygiske sprog og dernæst, sydover langs 

 Lilleasiens kyst, lydisk, karisk, lykisk og andre endnu mindre 

 kjendte sprog, for saa endelig at slutte i sydøst med hetitisk ved 

 Kilikiens og Syriens grænse. Men fremdeles maa vi lægge 

 merke til en utløper fra det illyriske omraade, som har kilet 

 sig ned mellem græske og italiske stammer, messapisk i det 



