123 



sydøstlige Italien. Og allersidst maa vi fæste os ved den store 

 plet av en egen farve som er avsat i Toscana og angir etruskisk, 

 og som stikker sterkt av mot Latiums sprog søndenfor. 



Hvad der er bevart av sprogminder fra dette vidtstrakte 

 omraade — hovedsagelig kortere indskrifter, men ogsaa ord 

 overleverte hos de klassiske forfattere — , var Torp fuldt fortrolig 

 med, og han har i skrift behandlet en lang række av dem. Vi 

 har allerede støtt paa navnene messapisk og frygisk blandt 

 hans arbeider fra begyndelsen av 90-aarene. Men først efterat 

 han i 1894 er blit professor, vælder produktionsstrømmen 

 frem. I tiden fra 1894 til 1907 utgir han ikke mindre end 20 

 arbeider paa tilsammen 800 sider over frygisk, venetisk, lykisk, 

 etruskisk og hetitisk, og endda er dette, som vi senere skal se, 

 kun en del av hans samlede produktion i disse aar. 



Torp er uten tvil den som i den senere tid med størst iver 

 har studert de frygiske indskrifter, baade de yngre fra romersk 

 tid, som med sine staaende formler og de mange fra græsk 

 optagne laaneord frembyr flere gode holdepunkter for en etymo- 

 logisk behandling, og de faatallige saakaldte gammelfrygiske 

 indskrifter (antagelig fra 6te aarh. f. Kr.), hvor vanskelighetene 

 er betydelig større. Frygisk er sikkert et indogermansk sprog; 

 men man var længe i tvil om hvilken av de to gamle hoved- 

 dialekter indenfor indogermansk sproget tilhører. Efter Torp's 

 avhandling „Zu den phrygischen Inschriften aus romischer Zeit" 

 (1894) føler den betydelige tyske sprogforsker Hirt 1 , som tid- 

 ligere hadde hævdet en forskjellig mening, sig „fuldstændig over- 

 bevist" om at frygisk med hensyn til behandlingen av guttu- 

 ralene maa regnes til den østlige gruppe av de indogermanske 

 sprog, de saakaldte satem-sprog. 



I 1897 kom turen til venetisk — ogsaa et sikkert indo- 

 germansk sprog — , som Torp behandlet i et litet bidrag til 

 Universitetets „Festskrift til Kong Oscar II". Han fremhæver 

 her endel berøringer som dette sprog i ordforraad synes at ha 

 med sit nabosprog keltisk. 



1 Berliner philologische Wochenschrift 1895 sp. 1143 ff. 



