128 



av metode. „Den rette metode er den som fører til maalet", 

 kunde han si, og han stormet frem mot „ maalet" gang paa gang, 

 snart i én, snart i en anden retning. Omkring 1890 er han, 

 som vi har hørt, ivrig optat med at prøve den armeniske „nøgle" 

 paa etruskiske i ildskrifter. 



Ved aarhundredskiftet er det stille i etruskologien. De strid- 

 bare motstandere Deecke og Pauli er gaat bort, og Bugge er 

 optat av lilleasiatiske (og nordiske) studier. Imens skrider ut- 

 givelsen av Corpus inscriptionum Etruscarum raskt frem, efter 

 Pauli's død fortsat av 0. A. Danielsson i Uppsala. 



I 1902 trær Torp ind paa skuepladsen med sin bok 

 „Etruskische Beitrage I". Hen hilses velkommen med glæde og 

 anerkjendelse, og med de samme følelser blev hvert av Torp's 

 mange senere etruskiske arbeider mottat. 



Om Iste bind av „Etruskische Beitrage" heter det i en an- 

 meldelse av Herbig 1 : „[Torp's] Beitrage er og blir en be- 

 givenhet for den lille etruskologiske verden. Torp har skrevet 

 en etruskisk bok som mangler enhver personlig brodd: hvor 

 usedvanligt. Han har blæst liv i den næsten utslukte eller 

 endnu av enkelte monopoliserte etruskiske sprogforskning". Og 

 videre fremhæves, hvad vi forøvrig hadde ventet efter Torp's 

 lykiske studier: „Han har . . . , skjønt selv sprogsammenligner 

 af utdannelse, principielt git avkald paa enhver hjælp av sprog- 

 sammenligningen og dermed ikke bare gavnet det etruskiske 

 studium, men ogsaa sprogsammenligningens rygte". „Selv om 

 der av hans resultater bare skulde bli staaende 4 — 5, saa vilde 

 det vistnok ikke være meget i sammenligning med alt det som 

 vi endnu ikke vet; men sammenholdt med det yderst lille vi 

 vet, ihvertfald et fremskridt som lover mere". Det var den 

 grammatiske utforskning av det etruskiske sprog som det for 

 Torp først kom an paa; „Etruskische Beitrage I" bærer derfor 

 overskriftene: 1. Til verbalfleksionen. 2. Til talordene. 3. Til 

 nominalfleksionen I det næste hefte, som utkom (1903), efterat 

 han selv i Agram hadde kollationert mumiebind-indskriften og i 



1 Berliner philologische Wochenschrift 1903 nr. 5 (sp. 146 ff.), nr. 6 

 (sp. 175 ff.). 



