131 



synes nu paa en glimrende maate at ha fundet bekræftelse ut 

 fra et nyt og rikere materiale. 



Det er for os en glæde at dvæle ved denne triumf som 

 Torp's sunde og kritiske metode ved indskrifttolkning synes at 

 kunne feire, og glæden maa bli saa meget større fordi Torp selv 

 fik opleve de rigtignok kortfattede meddelelser om de nye fund. 

 Men med vemod tænker vi paa, at han ikke fik være med i 

 utforskningen av de omfangsrike hetitiske tekster som snart vil 

 være almenhetens eie. Hans aarelange beskjæftigelse med fjerne 

 tiders litet kjendte sprog vilde nu ha ført ham frem i første 

 række paa dette forskningsomraade. 



Torp var anset som en autoritet av første rang i alle spørs- 

 maal som vedkom de gamle lilleasiatiske sprog. Da amerikanske 

 arkæologer i 1912 foretok utgravninger i Sardes, Lydiens gamle 

 hovedstad, fik han adgang til at være tilstede som epigrafiker. 

 Der fremdroges en række indskrifler i det hittil saagodtsom helt 

 ukjendte lydiske sprog, og Torp var selvskreven til at underkaste 

 dem den første sproglige behandling. Vi tør haabe at han har 

 nedskrevet adskillig av sine studier over de lydiske nidskrifter, 

 studier som han selv glædet sig meget til at gjenopta — naar 

 han hadde avsluttet den lange række av etymologiske arbeider 

 som han, hvor utrolig det end lyder, hadde magtet at holde 

 gaaende jevnsides med de lykiske og etruskiske studier. 



Dermed er vi fra Torp's sprogsammenlignende arbeider med 

 tyngdepunktet i græsk (til omkring 1890) og de epigrafiske studier 

 over Middelhavslandenes oldtidssprog naadd til det tredje omraade 

 for Torp's forskning, hans etymologiske virksomhet indenfor de 

 germanske sprog. 



Vi har hørt om det gjennembrudd i Torp's studier, som 

 fandt sted omkring den tid han blev professor, og som hadde 

 en omfangsrik og betydningsfuld produktion navnlig indenfor 

 lykisk og etruskisk til følge. Det er neppe tvilsomt at hans nære 

 omgang med Sophus Bugge har hat bestemmende indflydelse 



