147 



Noget som interesserte ham i høi grad, var de engelske 

 universiteters reform. Han offentliggjorde en meget interessant 

 avhandling „om universiteters funktion", som ogsaa burde læses 

 av magthaverne ved det Kongelige Frederiks universitet. Han 

 fremsætter med sterke ord det krav, at universitetene ikke bare 

 har den opgave at meddele studentene kundskaper, men ogsaa 

 at vise dem den vei ad hvilken kundskapene kan forøkes ved 

 egen forskning. Studentene bør ikke bare lære videnskapens 

 nuværende stilling, men de maa ogsaa opdrages til selvstændig 

 videnskabelig arbeide. Han bekjæmper den overdrevne betydning 

 som tillægges eksamenerne. I denne avhandling eksemplificerer 

 han stadig paa de tyske universiteter, som synes at foresvæve 

 ham som idealet. Han hadde jo selv faat sin videnskabelige 

 utdannelse i Tyskland og kjendte og vurderte derfor av egen 

 erfaring de tyske universitetsforhold. Det vakte derfor stor for- 

 bauselse og harme i Tyskland at han efter krigens utbrud 

 fremkom med meget ubeherskede ytringer om alt tysk. Man 

 kan derfor let forståa at der blev indbragt et andragende i 

 „Deutsche chemisene Gesellschaft" om at stryke Ramsay av 

 æresmedlemmenes liste. Men i velgjørende motsætning til ut- 

 kastelsene av de tyske medlemmer i franske og særlig i engelske 

 lærde selskaper blev dette andragende forkastet med overvældende 

 majoritet. Ti i tyskernes bevissthet er det grodd fast at viden- 

 skapen er det største i verden, at den staar høit over dagens 

 kamp og strid, og at den maa hædres i sine stormænd. Og en 

 saadan stormand, hvis navn ikke vil glemmes saalænge der 

 endnu dyrkes videnskap paa jorden, har William Ramsay været. 



