152 



sig umiddelbart til to tidligere arbeider av v. Asten. I aarene 

 1884 — 86 følger endnu 3 avhandlinger hvori han undersøker 

 kometens bevægelse gjennem visse perioder efter 1865. Men 

 sluttelig bestemte han sig for en fuldstændig ny bearbeidelse helt 

 fra 1819 av, under anvendelse av forbedrede værdier av de per- 

 turberende planeters masser. Resultatene herav blevj aarene 

 1891 — 98 under titelen „Calculs et recherches sur la cométe 

 d'Encke" fremlagt i en række av 6 avhandlinger paa tilsammen 

 800 sider i kvart. De betydelige numeriske beregninger som 

 dette krævet, kunde han selvfølgelig ikke utføre selv, men ved 

 et stort tilskud av et medlem av familien Nobel i Petrograd blev 

 han sat i stand til at holde en hel stab av medarbeidere for 

 dette øiemed. Teorien blev herved ført frem fra 1819 til 1891. 

 Sluttelig har han i „La Cométe d'Encke 1891—1908" git et resumé 

 av resultatene. 



Allerede Encke hadde bemerket at kometen, efter de nøieste 

 beregninger av perturbationene, stadig kom tilbake til periheliet 

 litt tidligere end beregnet. Det var ikke stort det~dreiet sig om, 

 mellem 2 og 3 timer, men dog altfor meget til at det kunde 

 skyldes usikkerhet ved massene eller anden unøiagtighet i be- 

 regningen. Blandt de hypoteser som har været forsøkt til for- 

 klaring herav, er der særlig en som har vakt opmerksomhet, 

 nemlig at fænomenet skyldes et motstaaende medium. Den for- 

 mindskede hastighet som dette foraarsaker, vil nemlig medføre 

 et øket fald mot solen, banen skrumper litt sammen, og omløps- 

 tiden blir kortere. Her har nu Backlund kunnet paavise at 

 motstanden finder sted i nærheten av periheliet, hvorved kometens 

 korte periheldistanse tydeligvis spiller en rolle, og hvorved det 

 tillike forklares at man ikke har kunnet paavise noget saadant 

 ved andre periodiske kometer. I aarene 1819—58 holdt denne 

 akceleration sig temmelig konstant paa mellem 2 og 3 timer, 

 men avtok fra 1858 til 1868 til mindre end 2 timer, og efter 

 1894 synes den at være yderligere avtat. 



For de planeter, som ikke er ledsaget av drabanter, har man 

 ikke andet middel til at bestemme massen end de perturbationer 

 som de kan utøve paa andre kloder. Planeten Merkur er imid- 



