6 SOFUS THORMODSÆTER [1917 



Isak Gronbæk sier Daae, at han skal ha tat graden i Witten- 

 berg 1 . Men — etter Rørdam — hadde han den allerede, for han 

 kom dit, hvilket dog ikke er anført ved hans immatrikulation. — 

 Om biskop Jørgen Erikssøn i Stavanger (f 1604) sier Hatting 2 

 og efter nam Faye 3 , at biskopen blev magister i Kjøbenhavn 

 1566. Bang negter rigtigheten herav og paastaar, at han ikke 

 har tat magistergraden i Kjøbenhavn, men' i Wittenberg. Alle 

 tre har tat feil 4 , de to første dog kun med hensyn til aarstailet. 

 Jørgen Erikssøn blev utvilsomt magister i 1570 under sit op- 

 hold i Kjøbenhavn paa tilbakeveien fra Wittenberg til sin preste- 

 stilling i Bergen, r/orsaavidt kan ogsaa Bang ha ret, som det 

 egentlig kun var en formsak, naar han tok graden i Kjøbenhavn; 

 i virkeligheten hadde han allerede i Wittenberg kvalificeret sig 

 dertil. Det samme gjælder ogsaa om adskillige andre. Sml. den 

 systematiske fortegnelse s. 37 passim. Likesaa er det urigtigt 

 naar Bang lar Absalon Petreius (Beyer), den kjendte slotsprest, 

 og lektor i Bergen (f 1547) 5 , og Janus Scheldorpius, biskop i 

 Bergen (1557 — 1582) 6 , ta magistergraden i Wittenberg. Begge 

 to er utvilsomt blit magistre i Kjøbenhavn. 



Saadanne og lignende feiltagelser i enkeltheter kunde man 

 dog maaske betragte som mindre væsentlige, skjønt de jo altid 

 bør rettes. Værre er det, naar et mangelfuldt kildestof leder til 

 vitterlig feilagtige og misvisende generelle uttalelser angaaende 

 betydeligere og dypere indgripende kjendsgjerninger. En feil av 

 denne art kan Bang ikke fritages for at ha begaat, naar han i 

 sin norske reformationshistorie 7 fortæller, at Wittenbergs univer- 

 sitet „fik aldrig nogen stor betydning for Norge". 



En nærmere utredning og imøtegaaelse derav hører dog ikke 

 hjemme her, hvor vi kun befatter os med magistrene. Det vil 



1 Trondhjems stifts geistl. hist. efter reform., s. 54. 



2 Bergens prestehist., s. 212. Hatting fortæller (ibid. s. 211), at man i 

 Wittenberg „tilbød ham magistergraden, den han dog frabad sig". Det 

 var rimelig nok, at man gjerne vilde se en mand som Jørgen Erikssøn 

 blandt sine magistre. Han var dengang slotsprest paa Bergenhns og 

 hadde tjenestefrihet for at studere utenlands. Grunden til, at han und- 

 slog sig, var vel nærmest de med promotionen forbundne utgifter. Selv 

 en lærd som Gunnerus hadde maattet gi avkald paa magistergraden (i 

 Jena), hvis han ikke hadde faat økonomisk bistand av formuende (tyske) 

 venner. Ny ill. Tidende, 1862, s. 66. 



3 Kr.sands stiftshistorie, s. 151. 



4 Ogsaa Rørdam (J. E. studerte i W. „c. 1555 eller derefter"). Ny kirke- 

 hist. Saml. I, s. 460 fg. 



5 Den norske kirkes hist. i reformationsaarhundredet, s. 38. 



6 Ibidem, s. 44. 



7 Side 344. 



