No. 1] NORSKE MAGISTRE I WITTENBERG 29 



berg drog Krog til Nimwegen og Utrecht. Derfra til Magde- 

 burg, hvor han bodde hos „den fromme og flittige m. Christian 

 Schriver". Her la han sig efter Studium Homileticum. 



Mag. Peder Krog var født i Aarhus (1654), men hans far, 

 mag. Niels Krog, var Nordmand, og sønnen blev biskop i Trond- 

 hjems stift (1688 — 1731). Kort efter sin bispeutnævnelse blev 

 han kreeret til doctor. Biskop Krog var en lærd og dygtig, men 

 ogsaa stridbar mand. At han kom paa kant med Thomas v. 

 Westen maa beklages, men administrationen har her vistnok 

 en væsentlig del av skylden. De to mænd var anbragt i en 

 »aadan stilling til hinanden, at de vanskelig kunde undgaa at 

 kollidere. Om delte var tilsigtet, vil vi ikke paastaa. Men helt 

 utænkelig efter datidens politik var det neppe. En Nordmand 

 burde helst ikke være biskop i sit fædreland, og hvis han allike- 

 vel blev det, var det ikke avveien, om han fik anledning til at 

 gjøre sig mindre velset. Saa hadde man for efterliden lettere- 

 for at holde Nordmænd borte. 



1699 brændte Krogs bispegaard med hans bibliotek og 

 manuskripter. Det maa ha været et tungt slag for ham. En 

 søn av ham, Christian Krogius Norv., blev i 1705 immatr. 

 ved Halle-Wittenbergs universitet. Han døde 1754 som præsi- 

 dent i Trondhjem. 



Nærmere om Krog i Brickas Leksikon ved Thrap 1 (IX 

 506-8). 



Inden vi forlater de egentlige norske magistre, hitsættes 

 følgende oversigt over varigheten av deres studietid, forsaavidt 

 den kjendes (regnet fra og med immatrikulationsdagen og til og 

 med promotionsdagen, for mester Torbjørn Bratts vedkommende 

 til og med dagen for Luthers „avgangsvidnesbyrd"). 



han at si: „Das Disputiren wåre sein bestes Remedium wider den 

 Stein." 

 1 Hvad L. Daae fortæller om Krogs skammelige behandling av Griffenfeld, 

 er ganske visst urigtig. Likesaa savnes bevis for den historie, at Krogs 

 hustru var en slegtning av Sophie Amalie Moth (Kristian den femtes 

 frille). Er man blit frigjort fra den ene historie, vil man vel heller ikke 

 saa let fristes til at laane øre til den anden. 



-'■ 



