No. 1] NORSKE MAGISTRE I WITTENBERG 33 



(1594). I mai 1605 blev han saa biskop i Stavanger og ordineret 

 s. a. Iste pinsedag i Frue kirke av biskop Peder J. Vinstrup. 

 Han var med ved herredagen i Stavanger (1607), sat til doms 

 over mag. Kristofer Hjort og de andre norske prester, som be- 

 skyldtes for katolicisme (1613) 1 , og i 1622 var han paa herredagen 

 i Bergen med og dømte fra embedet sin kollega i Trondhjem, 

 Anders Arreboe, paa hvis religiøse poesi han forøvrig skal ha sat 

 pris. Han døde 1626. To sønner av ham blev immatr. i Witten- 

 berg 1617 (som Norvegi), hvor de altsaa efterfulgte baade sin 

 far og sin bedstefar. 



Faye, Kristianssands stiftshist., s. 203-226. H. Rørdam, Kbhv. univ. 

 hist. III, s. 577-580. 



Som den tredje kan formentlig medtas: 



Johannes Georgius Otthoniensis Da nus. 



Han blev promoveret den 10. septbr. 1588 som nr. 33 av 

 38 2 . Han blev immatr. den 19. oktbr. 1587, under Salomon 

 Alberts rektorat, og studerte saaledes knapt et aar i Witten- 

 berg. Han er antagelig identisk med mag. Hans Jørgenssøn, 

 som var sogneprest til Korskirken 3 i Bergen „fra ao. 1588 i 

 december til 1590" 4 og gift med en datter av biskop Fos 

 (Magdalene). Han skulde forberede enken efter mester Absalon 

 Petreius til døden (som heks!), men blev overbevist om hendes 

 uskyld og protesterte høilydt sammen med Iæsemesteren hr. Jens 

 Christenssøn. Hun skal forøvrig allerede i sin mands levetid 

 være dømt for „mordsti og kirkefred (!)". Mester Hans fik dyrt 

 betale sin frimodighet. Han blev avsat, og som det synes, døde 



1 Se foran s. 18. 



2 Nr. 1 ved denne leilighet var Johannes Paullinus Resenius. Om ham 

 er senere tilf.: Doctor theologiae et professor in Academia Hafniensi. 



3 Erichsen har feilagtig Domkirken. 



4 Hatting s. 143. Naar han her er saa kortfattet, tør forklaringen for 

 en væsentlig del være at finde s. 75 ibid., hvor han fortæller, at han 

 „ikke har været saa lykkelig at bli betroet de, den civile Jnrisdiction 

 tilhørende gamle Protocoller". Aa nei, det var vel ikke videre behagelig 

 for den „Høi-Grævelige Excellence Herr Otto Græve af Thott", til 

 hvem Hatting først og fremst har tilegnet sin prestehistorie, at bli 

 mindet om, hvad hr. Peder Thott i sin tid hadde foretat sig under sin 

 lensherrelige virksomhet i Bergen, f. eks. mot biskop Anders Fos og 

 hans hustru, samt mot Anne Pedersdotter og mester Hans m. m. 

 Vid.-Selsk. Forh. 1917. No. 1. 3 



