60 



det XVIII, det XIX og det XX dynasti (Thotmes III, Seti I, 

 Ramses II, Ramses III, foruten en lang række andre fyrstelige 

 personer), og desuten indeholdende en hel litteratur, der gir et 

 kjærkomment bidrag til kundskap om den sol-teologi (sol-gudens 

 herredømme i dødsriket) som spillet en saa vigtig rolle i „Det 

 nye rike" (d. v. s. omkr. 1600 — 1100 f. Kr.) 1 . Værdig ved siden 

 av dette fund staar M.s opdagelse av de saakaldte „Pyramide- 

 tekster", 4000 linjer med religiøs tekst, fundet i fem av de min- 

 dre pyramider ved Sakkara (fra den sidste konge av det V dy- 

 nasti og de fire første av det VI). Det kan sies at først i og 

 med opdagelsen av denne tekst har studiet av den ægyptiske 

 religion vundet et nogenlunde sikkert utgangspunkt. I rigtig er- 

 kjendelse av tekstens høie betydning skyndte M. sig med at 

 publicere den, forsynet med en foreløbig oversættelse, i Recueil 

 de travaux. 



Forøvrig hadde den arkæologiske skole et organ i de av den 

 utgivne „Mémoires u . Her offentliggjorde efterhaanden M.s elever 

 resultatene av de undersøkelser som mesteren hadde git dem 

 anvisning paa, og som ikke alene tok sigte paa de thebanske 

 templer og graver eller andre monumenter fra den ægyptiske 

 oldtid, men ogsaa strakte sig til den koptiske litteratur, ja helt 

 frem til det moderne Ægyptens populære litterære frembringelser. 



Denne rike og lykkelige administrative og videnskabelige 

 virksomhet maatte M. opgi av helbredshensyn sommeren 1886. 

 Han vendte da tilbake lil Paris, og gjenoptok sine forelæsninger 

 og sin virksomhet ved Ecole des hautes études og ved College 

 de France. Og snart samlet han her om sin lærestol en ny 

 generation av franske ægyptologer, som han efterhaanden kunde 

 sende ut til videre arbeide ved den arkæologiske anstalt i Kairo. 

 Denne stod nu under ledelse av Bouriant, som hadde avløst 

 Grébaut, der hadde indtat M.s plads som generaldirektør. Av 

 politiske hensyn blev han imidlertid i 1892 erstattet med de 

 Morgan, som hadde vundet sig et anset navn gjennem sine 

 arkæologiske undersøkelser i russisk Kaukasien og i Persien. 



1 Jfr. Maspero: Les momies royales de Deir-el-Bahari (1889). 



