71 



Hvem der først har villet gjøre Leskien til fanebærer for 

 den nye retning, svarer Pedersen mig paa nogen detaljspørsmaal, 

 at han ikke kan si; men tendensen merkes alt i Brugmanns be- 

 rømte forord til første bind av hans og Osthoffs „Morphologische 

 Untersuchungen" i 187S — altsaa to aar efter fremkomsten av 

 Leskiens „Die Declination". Tendensen har trods motsigelser 

 fortsat til de sidste aar. „Endnu 1913 siger Streitberg — Le- 

 skiens svigerson — i Indogermanisches Jahrbuch I, 216: Leskien 

 gehort zu den Wenigen, denen es vergonnt vvar, bestimmend auf 

 den Entwicklungsgang der indogerm. Sprachwissenschaft ein- 

 zuwirken". Til gjengjæld har det ikke manglet paa skarpe mothugg 

 fra motsat kant. Professor Pedersen anfører Bezzenbergers ord fra 

 Gottingische Gelehrte Anzeigen 1879: „Leskien ist ein Mann, der 

 meines Wissens niemals eine brauchbare eigene Idee gehabt 

 hat" — ord som vilde være paradoksale med tanke paa Leskien 

 som slavist og bare kan forklares ut fra den „bjørnetjeneste" 

 (Pedersen), at man satte Leskien op paa en piedestal hvor han 

 ikke horte hjemme. 



For den som har lært at kjende og beundre Leskien i se- 

 nere aar, da striden om Leipzigskolens program og fortjenester 

 væsentlig var over, er det meget vanskelig at forestille sig hans 

 person som et stridsmerke. Sikkert vilde han heller ikke blit 

 det, om kanske misforstaat beundring bare var kommet i skade 

 for at gi ham æren for først at uttale en sætning, et princip, 

 som andre hadde uttalt likesaa tidlig eller endog før. Den tyske 

 forsknings prioritetskrav indebærer ofte for os væsentlig et komisk 

 moment. Men hovedfeilen er, som professor Pedersen saa ud- 

 merket fremholder, den meningsløst store betydning man har 

 tillagt selve den teoretiske sætning, i den klare eller uklare fore- 

 stilling, at det var denne teori som omformet den indoeuropæiske 

 sprogvidenskap. Det var, for at gjenta det, netop omvendt de 

 store konkrete fremskridt som skapte den teoretiske klarhet. 

 „Og hvis man staar paa dette standpunkt, siger professor Peder- 

 sen i sit alt citerte brev, da kan man meget vel indrømme Le- 

 skien sin del av æren for den teoretiske diskussion." 



