77 



Vi har uttalelser herom av ham selv. I „Die Declination" 

 læser vi XXIII: „Aus demselben Grunde sind alle Vergleich- 

 ungen des Wortschatzes immer erst von secundårem Werth, ab- 

 gesehen davon, dass sie sehr verånderlich und abhångig sind 

 von der verånderlichen und vermehrbaren Erkenntniss und bei 

 verschiedenen Sammlern zu recht verschiedenen Resultatenfuhren ; 

 man vergleiche in dieser Beziehung die Verzeichnisse Schmidts 

 und Ficks." Fra forordet til „Bildung der Nomina im Litau- 

 ischen" er det nok at rive løs ordene . . . „dass ein besserer 

 Etymolog als ich . . . ihnen (se. den Wortern) die richtige Stelle 

 schon anweisen wird." 



Sikkert er, som det første citat antyder, at Leskien betragtet 

 etymologisering med mistænksomme øine. Jeg mindes per- 

 sonlig hans skeptiske uttalelser om et arbeide som Perssons 

 „Studien zur Wurzelerweiterung und Wurzelvariation" og dermed 

 sammenhængende forskning; tydelig frygtet han for fantasterier 

 paa dette grundlag. 



Og det kunde ligge nær at slutte at Leskien hadde faat en 

 saadan næsten aversion ut fra ældre erfaringer, før den nyere, 

 renere erkjendelse ogsaa hadde git etymologien et rikere grund- 

 lag og nye opgaver; at altsaa misbrukene var det bestemmende 

 for Leskiens stilling til denne gren av sprogforskning. 



Jeg mener imidlertid at man maa slutte anderledes, mere 

 lægge vegt paa den beskedne erkjendelse: „ein besserer Etymolog 

 als ich". Etymologisering stemte ikke med Leskiens naturanlæg. 

 Jeg sammenligner ham uvilkaarlig og naturlig med Sophus Bugge, 

 den intuitive, den gjettende — vel ogsaa let fantaserende, med 

 springende forbindelser og anende, halvt ubevisste kombinatio- 

 ner langt, langt ut, dermed anlagt for etymologiske forsøk, uten 

 frygt for kanske at gripe litt feil. Leskiens tanke derimot ar- 

 beidet for mit syn ikke i eksplosive glimt, men tvertom i fast 

 sammenhæng, som den skinnelæggende banebygger, sa jeg, over 

 bredt fast underlag av sikre materialer. Til broslagning mellem 

 fænomener trængte han fast fundament paa begge sider. Klar 

 deduktiv logik var en trang for hans natur. 



