134 



Han har skrevet avhandlinger om Parthenons arkitektur. Han 

 har skrevet bøker om Kristusbilledets tilblivelse (1880) og ut- 

 vikling og om Michelangelo (1880) og om det middelalderske 

 Rom med dets kunstneriske brytninger mellem hedensk og kri- 

 stent idéliv og formverden. (Den sidste utrykt.) Overhodet var 

 det romantikerens tilboielighet for det kristelige, det middelalderske 

 eller det nationale som for en overveiende del bestemte hans 

 emnevalg. Den langvarige grænsekamp mellem antik-hedenske 

 og kristelige formmotiver optok ham gjennem hele hans liv like 

 til det sidste, og han har her paa et enkelt omraade levert et 

 omfattende og grundlæggende, eksakt arbeide med en rik mate- 

 rialsamling, nemlig boken om Antinoos-typens tilblivelse og ut- 

 vikling av antike og orientalsk-kristelige motiver paa keiser 

 Hadrians tid — altsaa ogsaa et utpræget romantisk motiv (utgit 

 som universitetsprogram 1882). 



Med smidighet og talent evnet han saaledes at følge med i 

 kunstforskningens utvikling til en realistisk historisk videnskap, 

 og den største række av hans arbeider over vort eget lands 

 kunsthistorie er derfor blit førstehaands og giundlæggende. Her 

 maatte han begynde paa saagodtsom ny mark. Der forelaa 

 dengang av skrifter om ældre norsk kunst faktisk kun professor 

 Dahls — videnskabelig ret primitive — verk om gammel norsk 

 træbygningskunst (utgit i Dresden 1836 — 37), desuten nogen faa, 

 tidlige av antikvar Nicolaysens spredte, men værdifulde publika- 

 tioner om vor middelalderske bygningskunst og haandverk — 

 samt Eilert Sundts artikler om „Bygningsskik paa Bygderne i 

 Norge". Endelig Munchs og Schirmers verk om Trondhjems 

 domkirke (1859). Det var praktisk talt det hele. 



Dielrichsons opgave blev det nu at ta mest mulig av vort 

 samlede materiale fra ældre og yngre tid op, samle det ind, ordne det, 

 stille det i videnskabelig sammenhæng og i europæisk lys. De 

 vigtigste resultater blev da boken om norsk træskjærerkunst 

 (1878) og det ytterst værdifulde lille skrift om vore samtlige 

 kirkers bygningskronologi (1888). Og først og fremst den store 

 bok om stavkirkerne (1892), som vel maa ansees som hans 

 hovedverk. Monumentalt maa et arbeide som dette kaldes ved 



