137 



Det kan forklares — om end ikke forsvares — at han endog 

 satte hele sin autoritet ind paa at bekjæmpe den. Vi staar her 

 ved grænserne for hans aandelige instinkter og utviklingsevne. 

 Naturalismen og alt hvad dertil hørte, berørte den forsinkede 

 romantiker i ham usympatisk, og trods al sin smidighet og til- 

 pasningsevne magtet han ikke at omlægge grundstoffet i sin 

 personlighet, som hadde røtter i et langt tilbake liggende historisk 

 lag. Han som hadde hat Lyder Sagen til lærer og været Tide- 

 mands, Andreas Munchs og Welhavens begeistrede yngre ven, 

 kunde ikke opfatte alle de positive og kjernesættende, men bare 

 nedbrytende og forringende kræfter i den bevægelse som blev 

 indledet i pakt med navn som Johan Sverdrup og Erik Weren- 

 skiold, Hans Jæger og Chr. Krohg. I 1880-aarene tørnet kræfter 

 mot hverandre herhjemme som ikke alene ikke vilde, men som 

 neppe heller kunde forsones. Og jo dypere de hver paa sin kant 

 var forbundet med sine forutsætninger, desto ulægeligere blev 

 bruddet. 



Der er trods alt noget uendelig tragisk ved dette — slik 

 som Dietrichson at være vendt hjem til sit land med en bræn- 

 dende begeistring og vilje, store forutsætninger for at fremme 

 dets kunstneriske kultur og grundlægge et nationalt kunstliv — 

 og saa paa et hovedomraade som dette ubarmhjertig at bli 

 skjøvet til side av de historiske kræfter selv. 



Men var Dietrichson end en konservativ mand og en ber 

 grænset aand, saa stod — som jeg har søkt at fremholde — 

 det væsentlige i hans virke i pakt med fremtiden. Der kan pekes 

 paa mere end ett omraade hvorom det tør siges, at uten ham 

 stod vi ikke der hvor vi nu staar. I norsk kultur og i norsk 

 videnskap hører det bedste av hans gjerning fremfor alt til 

 de positive, de byggende kræfler. 



