10 P. A. ØYEN. [No. 1. 



Grundfjeldsgraniten støder vi paa i et større felt fra 

 Aadalen gjennem Hedalen over mod Etnedalen. Dette felt tan- 

 geres af linjerne N 16° V og N 34° V, medens det særlig er at 

 lægge mærke til, at linjen N 25° V, der tillige falder sammen 

 med hovedretningen af de omgivende dalstrøg, gjennemskjærer 

 feltets hovedmasse, der strækker sig i en afstand af 55 — 110 km. 

 Procentantallet, ialt 2 ; 88 %, stemmer ikke netop saa nøie med 

 den i det ovenfor nævnte tilfælde erholdte 6,3 °/o, men man ser 

 dog, at tallene tilhører samme orden, især i forhold til de skik- 

 tede grundfjeldsbergarter. Noget anderledes stiller forholdet sig 

 med hensyn til den sporadisk forekommende grundfjeldsbreccie, 

 da her analysens omfang spiller en langt større rolle. 



Den gamle, graa sparagmit staar i fast fjeld udenfor 

 grundfjeldsgrænsen, altsaa i en afstand af over 110 km., saavel 

 i nord som noget over mod vest, indtil den vestligste udløber 

 af sparagmitfeltet i Etnedalen tangeres af linjen N 18° V. 



Hvis vijaltsaa kunde stole paa rigtigheden af vort nuvæ- 

 rende kjendskab til de her nævnte bergarters udbredelse og 

 samtidig kunde antage, at denne ikke har været egentlig for- 

 skjellig fra den nuværende under de senere kvartære afsnit, 

 vilde vi faa en bevægelseslinje med tilsvarende flytning inden 

 forholdsvis snevre grænser: N 16° — 18° V, nemlig ikke østenfor 

 grundfjeldsgraniten og ikke vestenfor sparagmitomraadet. Thi 

 procentantallet af den gamle, graa sparagmit, i dette tilfælde 3,95 %, 

 og i ovenfor nævnte tilfælde 4,6 %, sees ogsaa at være af samme 

 orden, altsaa at tyde hen paa samme oprindelse af materialet. 



For de tilsammen 0,25 °/o af blaakvarts og fyllit vil en flyt- 

 ningsretning og en flytningsafstand, der ikke afviger særdeles meget 

 fra den graa sparagmits, tilfredsstillende kunne forklare forholdet. 



Med hensyn til de 1,43 % af fossilførende silurblokke kan 

 henvises til dr. Kiærs ovenstaaende redegjørelse. 



Paa grund af den store mængde er adskillelsen af kalksand- 

 stenene og devonsandstenene kun blevet ganske summarisk. 

 Men naar vi lige over for summen af begge, 40,62 %>, anvender 

 det i den tidligere nævnte undersøgelse i nærheden fundne for- 

 holdstall kalksandsten 13 °/ og devonsandsten 5,3 °/o, saa faar vi 



