1907.1 OM THERIAK. 



lakris udgaar fra modgift i form af tyk sirup, idet medikamen- 

 terne ofte gaves som en latverge." Naar det her heder, at det 

 norske folkesprogs treakel er laant fra hollandsk triaakel, er 

 dette vel ikke absolut sikkert, idet ordet nemlig findes allerede i 

 sen oldnorsk og det netop i den form, som efter Aasen endnu 

 lever nogle steder, nemlig tréhakl. Det er vistnok blot i en 

 oversåt saga, at ordet forekommer; men som straks skal vises 

 nærmere, har vi beviser for, at ogsaa stoffet theriak har været 

 kjendt her i Norge allerede i middelalderen. En gang kaldes 

 det for 5; treakal", en anden „teriac". 



I den fra fransk oversatte Tristramssaga, som paa kong 

 Haakon den gamles befaling blev oversåt af en englænder, 

 „broder Robert", i 1226 ', heder det: „hun tog derpaa op af sin 

 pose det, som vi kalder „eitrlyf" (s: modgift), og puttede i munden 

 paa ham mellem hans tænder, og dermed modgift (tréhakl) 2 . 

 Her er følgelig ordet tréhakl brugt som en generel betegnelse, 

 svarende til det norske ord eitrlyf. Dette sted i en oversåt saga 

 har naturligvis ingen betydning for spørgsmaalet, om man har 

 kjendt og brugt det i middelalderen saa høit skattede theriak 

 her oppe i Norge. Fra Danmark har man derimod allerede saa 

 tidlig som i 1182 et brev, hvori „tyriaca" nævnes ; det er biskop 

 Absalon, som mod tager en skrivelse fra biskop Stephanius, abbed 

 i Genf, hvilket brev imidlertid er sendt fra Paris. Heri heder 

 det: „mitto vobis ampullam, tyriaca probatissima plenam." 3 

 Ordet skrives i middelalderlige dokumenter paa flere maader, 

 dels „Thiriaca", f. e. i en inventariefortegnelse fra 1295 4 , dels 

 som her tyriaca, dels paa endnu andre maader. Ordets op- 

 rindelige form er, som allerede antydet, d-qgiayLOV riml. avvidotov ; 

 det betyder saaledes oprindelig en modgift, lavet af visse dele 

 af vilde dyr (&rj(> = vildt dyr). 



1 Finnur Jonsson: Den oldn. og oldisl. litteraturs historie, II, 2, s. 966. 



2 Tristrams saga, i Annaler for nordisk Oldkyndighed, 1857, s. 78. 



3 Mansa: Bidrag til Folkesygdommenes og Sundhedspleiens Historie i 

 Danmark, s. 19, note 2. 



4 Du Cange: Glossarium mediæ et infimæ latinitatis, ed. Henschel, 

 Paris, 1845. 



