1907.1 OM THERIAK. 



cepter" ogsaa følgende linje: „beiti vi6 bitsottum", der af Fritz - 

 ner forklares som sigtende til kvægets befrielse fra utøi ved at 

 slippes paa beite om vaaren. Imidlertid er det ikke usandsyn- 

 ligt, at følgende af Luning fremsatte forklaring er den rigtige 1 : 

 „Der glaube, dass das thier, vvelches gebissen hat, ein heilmittel 

 gegen die durch den biss entstandene krankheit bietet, entweder 

 indem es geschlachtet (resp. verzehrt?) wird, oder liaar von dem 

 thiere auf die wunde gelegt wird, kommt noch heutzutnge vor." 



Der er en mulighed for, at Plinius med ovennævnte bemerk- 

 ning om grækerne kan sigte til Alexandrineren Nikander, der 

 virkelig i fortalen 2 til Naturalis historia nævnes som én af de 

 forfattere, som Plinius har benyttet som kilde til 29de bog, 

 hvori bemerkningen findes. Denne Nikander tilhørte den em- 

 piriske skole og levede i det 2det aarh. f. K. f. Ha es er 3 an- 

 giver hans levetid til mellem ca. 200 og 135 f. K. f. Han har 

 nu skrevet 2 digte paa hexametre, der ifølge Haeser ikke er 

 uden poetisk værd og indeholder naturtro beskrivelser over for- 

 giftninger og deres behandling. Det ene af disse heder "-d-qgiaxa 11 , 

 indeholder 958 vers og handler om farlige dyr og midler mod dem. 

 Blandt disse nævnes nu ogsaa et præservativ mod giftige dyrs 

 angreb, der angives at beståa af en salve, tilberedt af to slan- 

 ger, én han og én hun, oksemarv, olje, voks og rosensalve 4 . 

 Vistnok taler Plinius i ovennævnte forbindelse om „pastilli, 

 qui a Graecis theriaci vocantur". Men der er selvfølgelig intet 

 iveien for, at andre præparater ogsaa har været anvendt før 

 Plinius. 



Som nævnt, fortæller Galen selv, at theriak stammer fra 

 Andromachus. Om forholdet mellem dette stof og det andet 

 berømte fra oldtiden stammende compositum, antidotum Mithri- 

 datium, saa kaldt efter kong M. af Pontus (164—24 f. K. f.), 

 heder det nu hos Galen følgende 5 : Postea Andromachus, Ne- 



1 Die Edda, herausgegeben v. Hermann Luning, Ziirich, 1859, s. 288. 



2 Detlefsens udgave, I, s. 59 i. f. 



3 Haeser, I, s. 250. 



4 Philippe: Geschichte der Apotheker etc, iibersetzt v. Hermann Ludwig, 

 Jena, 1855, s. 45. 



5 Claudii Galeni opera omnia, ed. Kiihn, Tom. XIV (Lipsiæ. 1827), s. 2. 



