10 FREDRIK GRØN. [No. 5. 



ronis primarius medicus, quibusdam adjectis, nonnullis ademtis, 

 theriacen dictum antidotum praeparavit, haud exigua viperarum 

 carne, quam Mithridatium non habebat, aliis admixta. 



Det er m. a. o. slangekjødet, som skiller de to modgifte fra 

 hinanden. Han lægger ogsaa til: Og derfor er theriak virk- 

 sommere mod slangebid end det saakaldte Mithridatium. Om 

 tilberedningen af dette slangekjød gives der nu vidtløftige for- 

 skrifter, saavel i det digt, der tillægges Andromachus 1 , og som 

 først priser theriakens vidunderlige egenskaber ligeoverfor en 

 mængde sygdomme, som i Galens egen fremstilling: Quomodo 

 pastilli theriaci praeparenter 2 . Det er ikke ligegyldigt, hvorledes 

 dyrene er beskafne. De maa ikke tåges midt paa sommeren, 

 da deres kjød er mindre virksomt 3 . Bedst er de paa slutten 

 af vaaren, naar Bacchusfesten feires. Hoved og hale skal fjer- 

 nes af dyret, og dyrefostre maa ikke bruges. 



I middelalderen og den nyere tid møder man Theriaca Ga- 

 leni eller Andromachi som et hyppigt navn paa denne oprinde- 

 lige komposition. I tyske skrifter kaldes den ogsaa „die grosz 

 tiriaca", som i den fra 1456 stammende, Nilrnbergske apothe- 

 kered 4 . Dette er da direkte en oversættelse af „theriaca magna", 

 som ogsaa bruges om den originale sammensætning. Fremstil- 

 lingen af præparatet var forbundet med stor høitidelighed og 

 foregik gjerne under opsigt af baade læger og øvrighedspersoner; 

 ofte pleiede leilighedsdigtere at forherlige begivenheden 5 . I Niirn- 

 berg foregik den sidste høitidelige fremstilling af theriak i 1754 5 , 

 i Paris endog saa sent som i 1787 6 . Hovedstedet for tilbered- 

 ningen var dog Venedig, hvorfor man ogsaa i Norden synes at 

 have nøiet sig med at hente „trochisci viperini" herfra, medens den 

 øvrige tilberedning foregik hjemme. Dette fandt dog naturligvis 

 først sted efter apothekenes opstaaen. Ofte blev stoffet opbe- 



1 S. 32, sp. s. 37. 



2 S. 45. 



3 Sig. hermed den senere omtalte, fra den sicilianske folkemedicin hen- 

 tede oplysning! 



4 Hermann Peters: Aus pharmaceutischer Vorzeit, I, 1891, s. 22. 



5 Et sligt digt er aftrykt hos Peters, s. 200. 



6 Haeser, I, s. 301. 



