18 FREDRIK GRØN. [No. 5. 



er behandlet i en anden forbindelse af dr. A. Fonahn 1 , direkte 

 sine forbilleder hos de samme græske og latinske forfattere, 

 hvorfra theriakens ry har bredt sig ud. Men det tør vel ogsaa 

 antages, at følgende forklaring af specielt hugormens store ud- 

 bredelse i den folkemedicinske organotherapi kan gjøres gjæl- 

 deride: Theriak selv har været et meget kostbart middel, blandt 

 hvis mest mystiske bestanddele ogsaa befandt sig slangekjød. 

 Har man ikke kunnet skaffe sig selve dette stof, har man nøiet 

 sig med det let tilgjængelige surrogat, nemlig hugormen eller 

 dele af denne. Folkemedicinen viser sig ofte istand til at lempe 

 sig efter de lokale forhold, idet den erstatter fremmede stoffer 

 med hjemlige. Saaledes har man underlagt den enkelte del, 

 ormekjødet, de samme egenskaber, som selve hovedstoffet an- 

 saaes for at være i besiddelse af. 



Allerede i nordiske middelalderlige lægebøger støder man paa 

 medikamenter, der bestaar af dele af hugormen. Saaledes findes 

 i det Arnamagnæanske haandskrift, nr. 187 i oktav, indeholdende 

 en dansk lægebog fra det 14de aarh. 2 , en recept paa et „medi- 

 camentum de capillis" (o: mod haaraffald): Item Tac hugorms 

 kiurtel (o: kjortel, ham) oe bræn, oe blandæ aschæn mæth oleo, 

 oe smør houæth thær mæth. Ogsaa i biskop dr. Bangs store 

 samling af hekseformularer og magiske opskrifter finder vi 

 flere vidnesbyrd om, i hvilken anseelse hugormen har staaet 

 netop som lægemiddel, medens den ogsaa tilskreves overnatur- 

 lige egenskaber i andre retninger. I en optegnelse fra Borge 

 (Smaalenene) fra c. 1735 anbefales hugormskind, brændt til aske, 

 som et saarmiddel 3 , og i Skaabu (Fron, Gudbrandsdalen) an- 

 befales ormeskind som middel mod vatersot o. a. 4 . „Kjød af en 

 orm, som er slaaet for al menneskets ondskab" anbefales i 

 Hallingdal som et middel mod tandpine 5 . Mod skabb brugte 



1 Orm og ormrnidler i nordiske medicinske skrifter fra middelalderen, 

 Christiania, 1905. (Videnskabsselskabets Skrifter nr. 6). 



2 Udgivet af Viggo Saaby, Kjøbenhavn, 1883, s. 83. 



3 Nr. 479. 



4 Nr. 480. 



5 Nr. 481. 



