6 MAGNUS OLSEN. [No. 6. 



derfor alternativt tænkt paa en anden forklaring: „Sidste Rune 

 i 2den Rad er en lodret Stav med en Halvkreds, der paa Midten 

 er lidt fladtrykt, oppe paa høire Side af Staven. Skulde dette 

 kunne være en sjælden Form af m, der i danske Indskrifter med 

 den kortere Rækkes Runer oftere har Formen <p ? rifunrriR 

 kunde være Dativ pl. som borumR, gestumR Stentofta. -unmR 

 vilde betegne -umii med nasalt u; jfr. henminkr, skanmals paa 

 svenske Runestene (Runverser S. 126), liinmu paa Braun- 

 schweiger-Skrinet . . . [Norg. Indskr. s. 119]. v/\p rifunrriR vilde 

 betyde „mod Mavesmerter"." 



Bugge betegner selv udtrykkelig sine formodninger om Valby- 

 indskriften som meget usikre. Det kan da ikke betragtes som 

 godtgjort, at 5te rune i denne indskrift er \. I det følgende vil 

 jeg søge at vise, at en læsning af denne rune som a leder til 

 en tolkning af den hele indskrift, som synes mig at være i en- 

 hver henseende tilfredsstillende. I denne tolkning ser jeg da 

 igjen en videre støtte for min tidligere begrundede opfatning af 

 indskriften paa brakt. 28. 



Ved tolkningen af Valby-indskriftens begyndelse følger jeg 

 Bugge, idet jeg med ham antager, at første ord er en præposi- 

 tion med betydningen „(til beskyttelse, hjælp) i mod" „for'\ 

 Dog udskiller jeg ikke r. 1 — 3 wija, men r. 1—4 wifDr som første 

 ord. Dette kan identificeres med oldn. vidr, glsvensk vifter, 

 gldansk vithcer (got. wipra, oht. widar, oldsaks, widar (og wid), 

 ags. wider (og wid), gammel sideform til oldn. vid. Af de andre 

 germanske sprog ser vi, at ordet har havt oprindeligt p. Det 

 kan ikke sikkert afgjøres, om p endnu har været bevaret i ud- 

 talen i ordet wi^r, eller om -p- paa nidskriftens tid var gaaet 

 over til -d-. Runen f> vilde i sidste tilfælde betegne udtalen 6, 

 ligesom denne rune i flere senere urnordiske runeindskrifter (jfr. 

 au|}a brakt. 28, wa|d|T] Solvesborg) er tegn for oprindeligt 6. 



Som allerede nævnt, findes paa Valby-amuletten foruden 

 r. 3 ogsaa en anden rune (r. 9), som snarest er at opfatte som 

 en form af lp, skjønt den afviger fra r. 3 deri, at denne har 

 kantet sidestav, r. 9 derimod afrundet sidestav. Med tvil har 

 ogsaa Bugge (ligesom tidligere Wimmer) læst r. 9 som p. 



